Справа № 380/20459/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 рокусправа № 380/20459/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, ), в якому просить:

- визнати протиправним рішення №66 від 13.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 19.06.2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 19.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 13.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 13.07.2023 №66 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з тим, що у довідці виданій виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області не зазначено підставу видачі такої. Позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 05.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 06.10.2023 подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що наявність у позивачки статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинними і вказує на те, що позивачка згідно з п. 4 ч. 1 ст. 14 закону №796 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Водночас вказує, що позивачка надала довідку Коростенської міської ради Житомирської області від 09.07.2023 №309 про те, що дана довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії 3, відповідно до ст. 14 Закону №796 і дає право на користування пільгами передбаченими цім Законом. Однак до уваги не взято вказану довідку, оскільки не зазначено підставу її видачі. Також документами підтверджено факт роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 3 роки 02 місяці 24 дні. Таким чином відповідач вважає, що право позивачки на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796 відсутнє, оскільки позивачка не набула необхідного страхового стажу. З огляду на викладене вважає, що вимоги позивачки є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подало.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджено посвідченням громадянки, яка постійно працювала чи працює або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-90 роках серії НОМЕР_2 від 14.01.1993.

Довідкою виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 09.07.2014 №309 підтверджено те, що ОСОБА_1 постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у м. Коростень Житомирської області з 26.12.1986 по 03.12.1987, з 15.12.1988 по 27.04.1990 та з 27.04.1990 по 19.07.1991 (всього 3 роки 6 місяців 4 дні).

ОСОБА_1 19.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На час звернення ОСОБА_1 виповнилось 59 років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області 26.06.2023 прийнято рішення № 66 про відмову у призначенні пенсії. Рішення обґрунтовано тим, що позивачка не набула необхідного страхового стажу. Згідно з цим рішенням відповідачем підтверджено загальний страховий стаж позивачки 24 роки 09 днів. До загального страхового стажу зараховано всі періоди. Документами підтверджено факт роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року 3 роки 2 місці 24 дні. До уваги не взято довідку від 09.07.2014 №309, видану виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області, оскільки у ній не зазначено підставу видачі.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначені пенсії, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відповідач спірним рішенням порушив право позивачки на належне пенсійне забезпечення.

Вирішуючи даний спір суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до статті 9 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Перелік категорій осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначений статтею 11 Закону №796-ХІІ, серед яких особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються, в тому числі, у вигляді державної пенсії.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону 1058-IV.

Зокрема, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно зі статтею 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачка має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, про що їй видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 , тому повторне встановлення відповідачем факту її постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення щонайменше 3 роки станом на 01 січня 1993 року є необґрунтованим.

Також статтею 15 Закону №796-ХІІ передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Довідкою від 09.07.2014 №309 виконкому Коростенської міської ради Житомирської області, виданої ОСОБА_1 підтверджено те, що вона постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у м. Коростень Житомирської області з 26.12.1986 по 03.12.1987, з 15.12.1988 по 27.04.1990 та з 27.04.1990 по 19.07.1991.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 і розпорядження від 12.01.1993 №17-Р даний населений пункт належить до третьої зони/зони гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи наведене суд вважає, що матеріалами справи підтверджується проживання позивачкою у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, тобто необхідну кількість років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, позивачка має право на зменшення пенсійного віку, оскільки проживала у відповідній зоні з 26.12.1986 до 19.07.1991.

У спірному рішенні встановлено, що станом на дату звернення до територіального органу із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивачки становив 24 роки 9 днів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, враховуючи, що відповідачем не проводився розрахунок кількості років, на які може бути зменшено пенсійний вік позивачки для призначення пенсії із застосуванням статті 55 №796-ХІІ, з урахуванням періоду, встановленого судом у даному рішенні, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву позивачки від 19.06.2023 зарахувавши період проживання позивачки у зоні безумовного та гарантованого добровільного відселення з 26.12.1986 по 03.12.1987, з 15.12.1988 по 27.04.1990 та з 27.04.1990 по 19.07.1991 і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №66 від 13.07.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.06.2023 зарахувавши до періоду проживання ОСОБА_1 у зоні безумовного та гарантованого добровільного відселення період з 26.12.1986 по 03.12.1987, з 15.12.1988 по 27.04.1990 та з 27.04.1990 по 19.07.1991 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан