Справа № 140/32881/23
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про поновлення строку звернення до суду

25 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/32881/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні заяву позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби судової охорони (далі ССО, відповідач-1) про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі наказу про проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168), у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 до 20.01.2023; зобов`язання видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

Позов обґрунтований тим, що наказом ССО від 26.09.2019 №146 о/с позивача прийнято на службу до ССО та призначено на посаду начальника Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області (далі - ТУ ССО у Волинській області). Позивач зазначає, що за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 йому не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168, яка входить до складу грошового забезпечення співробітника ССО. У зв`язку з чим позивач 24.10.2023 звернувся до відповідача з відповідним рапортом, однак станом на день звернення до суду наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, не видавався, відповідь на звернення не надано.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача-1 протиправною, оскільки з 24.02.2022 він набув право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, а з урахуванням вимог пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі Порядок №384), відповідач-1, отримавши 24.10.2023 його рапорт зобов`язаний був негайно видати наказ про нарахування та виплату такої винагороди, чого зроблено не було, чим порушено його право, при цьому, зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання вимог норм чинного законодавства, в тому числі Постанови № 168.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що до 19.07.2022 право звернення до суду з цим позовом не обмежувалось жодним строком з огляду на приписи статті 233 КЗпП України, а з 19.07.2022 передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення продовжився на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що відмінений з 30.06.2023. До 30.09.2023 (продовжено тримісячний строк звернення до суду) позивач очікував оприлюднення постанови Великої палати Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22, яка оприлюднена 10.10.2023. Також зазначив, що 17.10.2023 на нараді Центрального органу управління ССО було порушено питання виконання вимог Постанови №168 із врахуванням рішення у зразковій справі №260/3564/22. Окремо було доведено зміст листа Міністерства фінансів України від 02.10.2023 №08020-09-4/26694, яким повідомлено, що виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 буде здійснена виключно на підставі рішень суду, що набрали законної сили. У зв`язку з наведеним, 24.10.2023 позивач звернувся з відповідним рапортом, однак станом на день звернення до суду наказ про нарахування та виплату спірної додаткової винагороди не видавався, відповідь на звернення не надано, у зв`язку з чим без зайвих зволікань він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. При цьому, вказав на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

17.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача ТУ ССО у Волинській області, а 21.11.2023 заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність ССО щодо невидачі наказу про проведення нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Волинській області щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; зобов`язати ССО видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; зобов`язати ТУ ССО у Волинській області нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог та постановлено розгляд справи продовжити проводити з врахуванням вказаної заяви, клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі співвідповідача ТУ ССО у Волинській області.

Разом з тим, на даний час судом не вирішено по суті заяву позивача про поновлення строку звернення до суду.

Оцінюючи повідомлені позивачем обставини, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Наслідки пропуску строку звернення до суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Як установлено частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вирішуючи по суті заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд враховує, що ОСОБА_1 проходить службу в ТУ ССО у Волинській області на посаді начальника цього територіального управління з 26.09.2019 по даний час, про що свідчать наказ ССО від 26.09.2019 №146 о/с та довідка ТУ ССО у Волинській області від 27.10.2023 №73.

Як вбачається з архівної відомості за період з 01.02.2023 по 31.01.2023, позивачу у період з лютого 2022 року по січень 2023 року включно додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 не нараховувалась та не виплачувалась.

24.10.2023 позивач звернувся до відповідача-1 з рапортом, в якому просив видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Відповіді ССО на вказаний рапорт позивача матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ) грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі Постанова №289) затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком №384.

За змістом пунктів 4-7 розділу І Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Спірність питання у цій справі полягає у правомірності бездіяльності відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу за період несення служби з 24.02.2022 по 20.01.2023 додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, яка є складовою грошового забезпечення.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Втім положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 (справа №160/8332/20), від 24.09.2020 (справа №806/2883/17), від 13.01.2020 (справа №814/1007/16), від 11.07.2019 (справа №814/2789/16), від 01.12.2019 (справа №823/726/16) та ін.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), згідно з яким назва, частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції. Зокрема, відповідно до статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Тобто, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23.

Відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, а постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на викладене, строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 «Прикінцеві положення» КЗпП України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №380/14039/22.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023 та з урахуванням приписів частини шостої статті 120 КАС України закінчився 30.09.2023.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 27.10.2023, тобто з пропуском строку звернення на 27 календарних днів.

В той же час, суд враховує, що позивач звертався до ССО з рапортом про видачу наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період служби з 24.02.2022 по 20.01.2023 та оскільки відповіді на такий рапорт він не отримав, тому звернувся до суду з даним позовом.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 року у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а.

З огляду на повідомлені позивачем обставини, зважаючи на наявність у нього права на звернення до суду, беручи до уваги вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору та збирання доказів з метою звернення до суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом, відтак його заяву належить задовольнити.

Керуючись частиною першою статті 121, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя О. О. Андрусенко