Справа № 400/14510/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 р. № 400/14510/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150,
про:скасування постанови від 23.08.2023 № ПШ018395,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивачка) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання скасування постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн від 23.08.2023 № ПШ018395.

Позов позивачка обґрунтувала тим, що 22.07.2023 при проведенні перевірки її транспортного засобу на вимогу посадових осіб відповідача водій надав протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. Та не зважаючи на це, посадовими особами відповідача було складено Акт про відсутність вказаного протоколу, на підставі чого відповідач прийняв оскаржувану постанову.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 позовну заяву залишено без руху на надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1610,40 гривні.

У встановлений судом строк позивачка усунула недоліки позовної заяви й подала 01.12.2023 до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1610,40 гривні.

04.12.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі була надіслана відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримана ним 06.12.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. На підставі частини шостої статті 162 КАС України суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У позовній заяві позивачка зазначає, що в її користуванні перебував спеціалізований вантажний контейнеровоз-с МАН 26.414 (MAN 26.414), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 01.11.2016 НОМЕР_2 перебуває у власності ОСОБА_2 .

Відповідно до Протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 17.12.2022 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 /ІD тахограф, установлений на транспортний засіб МАН 26.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придатний до експлуатації.

Згідно з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.08.2023 № ПШ018395 (далі Постанова № ПШ018395) транспортний засіб позивачки 22.07.2023 на автомобільній дорозі М-14 «Одеса-Миколаїв» допустив перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу Ман держ номер НОМЕР_4 (акт № 016310), чим вона допустила правопорушення, за яке передбачено юридичну відповідальність абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначеною постановою також постановлено стягнути з позивачки адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 гривень.

Вважаючи Постанову № ПШ018395 протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Згідно з пунктом 1 і додатком розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області та відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області є структурними підрозділами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті. Статусу юридичних осіб вони не мають.

Таким чином, відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській і відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області не мали статусу юридичної особи, а їх посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Що стосується безпосередньо юридичного складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до юридичної відповідальності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно з абзацом першим пункту 6.1 розділу VI Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі Положення № 340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Абзацом п`ятим пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі Інструкція № 385), передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи розрдруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 6.3 розділу VI Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктів 6.1 і 6.3 розділу VI Положення № 340, пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 при здійсненні внутрішніх вантажних перевезень:

водії вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн зобов`язані мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

а водії вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн індивідуальну книжку водія, встановленої форми.

Суд встановив, що відповідно до Протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 17.12.2022 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 /ІD тахограф, установлений на транспортний засіб МАН 26.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придатний до експлуатації.

Позивачка стверджує, що 22.07.2023 при проведенні перевірки транспортного засобу МАН 26.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в її користуванні, водій автомобіля надав посадовим особам відповідача протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу.

Водночас відповідач будь-яких доказів, які підтверджували б протилежне, суду не надав.

Згідно з абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на вищезазначене та наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що 22.07.2023 при перевірці спеціалізованого вантажного контейнеровоза-с МАН 26.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні позивачки, водій автомобіля надав посадовим особам відповідача відповідний Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Відтак позивачка адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», не вчиняла, а отже Постанова № ПШ018395 є протиправною та підлягає скасуванню.

Водночас суд відхилив твердження позивачки, що підставою для скасування Постанови № ПШ018395 є те, що ця постанова складена щодо автомобіля МАН з реєстраційним номером НОМЕР_4 , хоча у неї в користуванні був автомобіль МАН з реєстраційним номером НОМЕР_5 , з таких підстав.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 400/4409/21 сформував правовий висновок, що технічна помилка не може слугувати самостійною підставою для скасування спірного адміністративного акта.

У зв`язку з тим, що позивачка не заперечує факт проведення 22.07.2023 посадовими особами відповідача перевірки транспортного засобу, який перебував в її користуванні, невірне зазначення у Постанові № ПШ018395 однієї цифри у реєстраційному номері транспортного засобу не може бути самостійною підставою для скасування цієї постанови.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Квитанціями від 13.11.2023 і від 01.12.2023 підтверджується понесення позивачкою судових витрат на сплату судового збору за подання цього адміністративного позову у загальному розмірі 2684,00 гривні. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.08.2023 № ПШ018395.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) судовий збір у розмірі 2684 (Дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 24 січня 2024 року