Справа № 520/12944/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 р. Справа № 520/12944/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. (ухвалене суддею Сагайдаком В.В.) по справі № 520/12944/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати податкові повідомлення-рішення щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, а саме: рішення № 0021-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 610,09 грн.; № 0022-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 777,01 грн.; № 0023-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 118099,63 грн.; № 0024-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 75452,01 грн.; № 0025-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 393513,90 грн.; № 0026-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 4929,15 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 393513,90 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 93099,63 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 262,89 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. від 09.12.2021 р. на суму 621,33 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 778,12 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення- рішення № 0021-2415-2036 від 01.03.2021 на суму 610,09 грн.; № 0022-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 777,01 грн.; № 0023-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 118099,63 грн.; № 0024-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 75452,01 грн.; № 0025-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 393513,90 грн.; № 0026-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 4929,15 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р., яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки, а саме: податкові повідомлення-рішення від 09.12.2021 р. № 0-2036 на суму 393513,90 грн., від 09.12.2021 р. № 0-2036 на суму 93099,63 грн., від 09.12.2021 р. № 0-2036 на суму 262,89 грн., від 09.12.2021 р. № 0-2036 на суму 621,33 грн., від 09.12.2021 р. № 0-2036 на суму 778,12 грн. щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

За результатами проведеної інвентаризації, Головного Управління ДПС у Харківській області прийнято рішення від 15.06.2023 р. № 897/20-40-24-05-20 про скасування вищезазначених податкових повідомлень рішень від 09.12.2021 р. № 0-2036, від 09.12.2021 р. № 0028758- 2416-2036, від 09.12.2021 р. № 0-2036, від 09.12.2021 р. № 0-2036, від 09.12.2021 р. № 0-2036, відповідно до п. 55.1 ст. 55, пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266, п.п. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Вищевказане рішення контролюючого органу направлено позивачці листом Головного Управління ДПС у Харківській області № 33072/6/20-40-24-05-10 від 16.06.2023 р.

01.03.2023 р. винесені податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки за 2019 рік, а саме: № 0021-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 610,09 грн.; № 0022-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 777,01 грн.; № 0023-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 118099,63 грн.; № 0024-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 75452,01 грн.; № 0025-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 393513,90 грн.; № 0026-2415-2036 від 01.03.2021 р. на суму 4929,15 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 393513,90 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 93099,63 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 262,89 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. від 09.12.2021 р. на суму 621,33 грн.; № 0-2036 від 09.12.2021 р. на суму 778,12 грн.

Не погодившись із вищевказаним податковими повідомленнями-рішеннями позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішенні № 0021-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0022-2415-2036 від 01.03.2021 р., №0023-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0024-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0025-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0026-2415-2036 від 01.03.2021 р. необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, оскільки в них відсутня інформація про адресу місцезнаходження та площу об`єкта житлової нерухомості, за який обчислено суму податку, не вказана ставка податку, відсутні відомості про застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно із п.п. 54.3.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

01.01.2015 р. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, справляється за правилами ст. 266 Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 266.7.1 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до п. 266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно із п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно п.п. 266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Згідно із п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна (будівлі чи приміщення) як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) технічні характеристики об`єкта (тобто тип будівлі чи категорія будівлі, площа об`єкту тощо).

Рішенням Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 р. № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», з урахуванням змін та доповнень, у м. Харкові встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у таких розмірах (п. 5 Додатку 1 до рішення): будівлі готельні 1 відсоток; будівлі офісні 1 відсоток; будівлі торговельні 1 відсоток; гаражі 0,1 відсотка; виключений; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; інші будівлі 0,1 відсотка.

Відповідно до п. 7.1.3 п. 7.1 ст. 7, п. 23.1 ст. 23, п. 24.1 ст. 24 Податкового кодексу України, під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи, зокрема, база оподаткування. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. Одиницею виміру бази оподаткування визнається конкретна вартісна, фізична або інша характеристика бази оподаткування або її частини, щодо якої застосовується ставка податку.

Згідно із абзацу 2 підпункту 266.7.2. Податкового кодексу України, податкове податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, шо надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку разом з детальним розрахунком суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для визначення бази оподаткування необхідно встановити як використовує позивач належні йому приміщення, чи застосовуються до нього пільги, передбачені чинним законодавством.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду, яка викладена по постанові від 07.03.2023 р. по справі № 140/2387/19.

Згідно із п. 9 розділу II «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Відповідно до п. 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. за № 1204, контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення за такими формами у випадках, якщо: податкове повідомлення - рішення «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

Згідно із додатком № 1 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, яким затверджено форму «Ф» податкового повідомлення-рішення, передбачено, що розрахунок податкового зобов`язання додається до такого податкового повідомлення-рішення.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення № 0021-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0022-2415-2036 від 01.03.2021 р., №0023-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0024-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0025-2415-2036 від 01.03.2021 р., № 0026-2415-2036 від 01.03.2021 р. про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 267 Податкового клдексу України не містять інформацію щодо об`єкту нерухомості, а саме, адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, у зв`язку з чим неможливо встановити конкретний об`єкт оподаткування за який позивачці нараховано вищевказаний податок

Крім того, контролюючим органом до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не додано розрахунок податкового зобов`язання.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, оскільки вони не містить інформації про адресу об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів, що унеможливлює встановлення ознак кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування та встановлення підстав для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. по справі № 520/12944/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич