Справа № 420/22388/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22388/23

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа УСБУ в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа УСБУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.07.2023 №310041 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 02.07.2008 року, виданого громадянину Р.Молдова ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, поновити дію посвідки від 16.07.2015 року серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішення від 04.07.2023 року № 310041 про скасування дозволу на імміграцію та поновлення дії посвідки на постійне проживання від 16.07.2015 року серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказував, що 17.08.2023 року отримав рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 04.07.2023 №310041 Про скасування дозволу на імміграцію в Україну яким на підставі пунктів 1, 3, 5 ч. 1 ст. 12 Закону України Про іміграцію, скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 02.07.2008 року. Рішення є протиправним, оскільки відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну передбачені у зазначених пунктах закону. Всі документи які були подані є достовірними, дій що становили б загрозу Україні не вчиняв. Зазначив, що є громадянином Р. Молдова та Республіки Болгарія. При отриманні дозволу на імміграцію та посвідки на проживання не зазначив, що є громадянином Болгарії, але не приховував цього, оскільки, так не ставилось питання у заявах. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Визнане протиправним та скасоване рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.07.2023 №310041 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 02.07.2008 року, виданого громадянину Р.Молдова ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю України паспортний документ НОМЕР_2 .

Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, поновити дію посвідки від 16.07.2015 року, серії НОМЕР_1 на ім??я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області направити до територіальних органів ДМС України та Адміністрацію державної прикордонної служби України інформацію про скасування рішення від 04.07.2023 року № 310041 про скасування дозволу на імміграцію та поновлення дії посвідки на постійне проживання від 16.07.2015 року серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_2 .

Стягнуто з Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На думку апелянта, ГУДМС у спірних правовідносинах діяло правомірно, адже за умови встановленої загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні з боку позивача, про що зазначено в поданні Служби безпеки України №65/1/3/4006, а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС України в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач, послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу послалась на доводи ідентичні тим, що викладені в поясненнях від 09.10.2023.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 02.07.2008 ОСОБА_3 отримав дозвіл на імміграцію в Україну та 08.07.2008 був документований посвідкою на постійне проживання.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 04.07.2023 №310041 Про скасування дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 1, 3, 5 частини першої статті 12 Закону України Про імміграцію скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 02.07.2008 року.

Підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну стало подання від 08.06.2023 № 65/1/3/4006, Управління СБУ в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що в діях вказаної особи вбачаються окремі ознаки причетності до розвідувальної діяльності на шкоду державним інтересам нашої країни.

Відповідно до цього подання, 30 травня 2023 року на одному із важливих об`єктів критичної інфраструктури м. Одеси, під час проведення комплексу контрдиверсійних заходів спрямованих на запобігання та нейтралізацію загроз розвідувально-підривної діяльності з боку іноземних спецслужб на шкоду національним інтересам України, було опитано громадянина котрий не зумів надати чіткої відповіді стосовно мети його перебування на об`єкті. Під час ідентифікації особи, вказаний громадянин надав посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 на ім`я громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході додаткової бесіди з іноземцем, встановлено, що він є проросійськи налаштованою особою та підтримує загарбницькі дії президента російської федерації на території України. Під час детальної перевірки особи встановлено факт наявності у ОСОБА_4 , крім громадянства Республіка Молдова, громадянство Республіки Болгарія. Згідно інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово під час перетину кордону України використовував саме паспорт Республіки Болгарія.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийняті оскаржуваного рішення не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог частини другої статті 2 КАС України адміністративний суд в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Отже, адміністративні суди мають з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Згідно з пунктами 6, 17 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773-VI), іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону України від 07.06.2001 року №2491-III "Про імміграцію" (далі Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Статтею 6 Закону №2491-III визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Стаття 9 Закону №2491-III встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Відповідно до статті 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно зі статтею 13 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 затверджено (далі Порядок №1983).

Згідно з пунктом 2 цього Порядку рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають: 1) ДМС - стосовно іммігрантів, які є: діячами науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; особами, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тис. доларів США; особами, імміграція яких становить державний інтерес.

У разі необхідності ДМС може приймати рішення стосовно інших категорій іммігрантів; 2) територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: висококваліфікованих спеціалістів і робітників, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; осіб, які раніше перебували в громадянстві України; батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей; осіб, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

Пункт 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Відповідно до пункту 23 Положення №1983 ДМС територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Як вбачається із матеріалів справи, дозвіл на імміграцію позивача був скасований на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону №2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).

Підставою для прийняття такого рішення стало подання Управління СБУ в Одеській області №65/1/3/4006 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну іноземцю у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України. Згідно зазначеного подання громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 причетний до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам національної безпеки України.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №815/3651/17, від 13 червня 2019 року у справі №825/2971/14 зазначив, що статтею 12 Закону №2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону №2491-III.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як визначено частиною другою статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Проте, апелянтом під час розгляду справи не надано суду жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем дій, спрямованих на встановлення наявності підстав для застосування положень пункту 3 частини першої статті 12 Закону №2491-III. Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не мало належних та допустимих доказів, що дії позивача загрожують національній безпеці України.

Апеляційний суд не приймає посилання апелянта на те, що отримане ним подання Служби безпеки України є належною підставою для прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні, зважаючи на таке.

Так, з ґрунтовного аналізу пунктів 21-22 Порядку №1983 вбачається, що подання регіонального органу СБУ є підставою для порушення питання щодо скасування органами ДМС України дозволу на імміграцію іноземця.

В свою чергу, органи ДМС, згідно з пунктом 23 Порядку №1983, мають повноваження на всебічне вивчення даного подання, затребування додаткової інформації, як в ініціатора подання, так і в інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також одержання пояснення від самого іноземця, стосовного якого розглядається питання щодо скасування дозволу на імміграцію, шляхом його запрошення до органів ДМС України.

Лише за результатами аналізу цієї інформації органи ДМС приймають відповідне рішення.

Відтак, апеляційний суд вважає необґрунтованими міркування апелянта щодо обов`язкового та безальтернативного характеру для нього подання УСБУ.

Варто також наголосити, що подання Управління СБУ не містить інформації про дії позивача, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_6 щодо свого перебування 30.05.2023 на об`єкті критичної інфраструктури у м. Одесі зазначив, що він є фізичною особою-підприємцем, має власний автомобіль та займається перевезенням зернових. Саме з 29.05.2023 до 30.05.2023 позивач перебував на території Одеського морського порту прибувши для вивантаження зернових. Позивач підтвердив, що спілкувався з працівниками правоохоронних органів, пояснював причину перебування в порту та надав документи. Висловлювань на підтримку російської федерації щодо збройної агресії в Україні не здійснював. Зауважень не було. Письмових пояснень ніхто не відбирав. Щодо перетину кордону України за паспортом громадянина Болгарії пояснив, що цього не приховував і перетинає кордон як за паспортом громадянина Республіки Молдова, так і за паспортом Республіки Болгарії.

На підтвердження підстав перебування 29-30.05.2023 року на об`єкті критичної інфраструктури, ОСОБА_3 надав суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та товарно-транспортну накладну від 29.05.2023, відповідно до якої він здійснював перевезення зерна пшениці ТОВ Таваміс на склад ТОВ Контейнер-Експерт м. Одеса, Митна площа, 1/1, Склад 3)

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що ні апелянт, ні третя особа пояснення позивача та надані ним письмові докази не спростували, а викладені у поданні факти не підтвердженні жодним доказом окрім усних пояснень.

Таким чином, обставин які б свідчили чи підтверджували вчинення позивачем дій, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні не встановлено, як і доказів того, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Слід звернути увагу на те, що апелянт при прийнятті оскаржуваного рішення не запросив позивача для надання пояснень стосовно обставин, які містяться в поданні щодо скасування дозволу на імміграцію, чим порушив положення пункту 23 Порядку №1983 та пункту 9 частини другої статті 2 КАС України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) наголосив, що, зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхніх дій, мінімізують ризик помилки. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі "Лелас проти Хорватії", заява №55555/08, п. 74).

Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16 квітня 2020 року №495/5105/17, постанова від 13 березня 2020 року №805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.

Втім вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду.

Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.

Резюмуючи все вищевикладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірного рішення відповідача, адже воно не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, прийнято непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а також становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 139, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 420/22388/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.01.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький