Справа № 420/29927/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду в Одеській області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом» на посаді електромонтера зв`язку з 01.09.1991 р. по 15.12.1991 р. та на посаді водія 3 класу на спецавтомашині з 15.12.1991 р. по 10.03.1995 р.;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Одеській області зарахувати з 09.01.2020 р. до загального трудового стажу роботи у МП «Секом» на посаді електромонтера зв`язку з 01.09.1991 р. по 15.12.1991 р. та на посаді водія 3 класу на спецавтомашині з 15.12.1991 р. по 10.03.1995 р., з нарахуванням і виплатою недоотриманої суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.01.2020 р. позивачем до відповідача було подано заяву про зарахування стажу з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом», а також було надано трудову книжку, якою підтверджується те, що позивач дійсно був працевлаштований у МП «Секом» з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. Однак, відповідач, листом від 09.06.2023 р. повідомив, що вище вказаний період роботи не було враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення завірений печаткою держави, яка на час роботи не існувала. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що з позовними вимогами до суду позивач звернувся в 2023 році, при цьому позовні вимоги стосуються виплат, починаючи з 09.01.2020 року, а тому позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав. Таким чином, позивачем пропущено строки, встановлені ст. 122 КАС України та позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України. Окрім того, при призначенні позивачу пенсії до страхового стажу не враховано період роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою держави, яка у зазначений період роботи не існувала. Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно з пунктом 18 Порядку 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку 637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

В подальшому, представником позивача було надано відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про врахування спірного періоду з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. 15.01.2020 року, завірена належним чином копія якої додана у додатках до позовної заяви. Відповідь відповідача за вих. №15024-14616/І-02/8-1500/23 про відмову врахувати період з 01.09.1991 по 10.03.1995 позивач отримав, лише, 09.06.2023 р. Тобто, саме 09.06.2023 року позивач дізнався, що спірний період з 01.09.1991 по 10.03.1995 не враховано відповідачем до пенсійних виплат, отже, строк для звернення до адміністративного суду було дотримано, згідно ч. 2 ст. 122 КАС України.

Разом з тим, позивач зазначає, що надав відповідачеві всі дані про наявний стаж роботи - трудову книжку, що підтверджується наданими розписками-повідомленнями, додатками до заяв від 09.01.2020 р., та від 15.01.2020 р., з відповідними записами. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, в тому числі стосовно відбитка печатки. Посилання відповідача на те, що запис про звільнення засвідчено печаткою держави, яка у зазначений період роботи не існувала, не спростовують наявності у трудовій книжці відомостей на підтвердження страхового стажу з 01.09.1991 по 10.03.1995, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі, вирішення питання щодо зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до записів, наявних у трудовій книжці НОМЕР_1 , на ім`я позивача, останній, у спірний період, перебував у наступних трудових відносинах:

- запис №12 від 01.09.1991 р. зарахований на посаду електромонтера зв`язку в порядку переведення з (мовою оригіналу): Кустового ИВИ ПСМО «Одесстрой» (підстава: Пр. №1к від 01.09.1991 р.);

- запис №13 від 15.12.1991 р. переведений на посаду водія 3-го класу на спецавтомашину (підстава: Пр.№12-к від 15.12.1991 р.);

- запис №14 від 10.03.1995 р. звільнений за ст. 38 КЗОТ України за власним бажанням (підстава: Пр. №3-к від 10.03.1995 р.).

З 09.01.2020 р. позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1

15.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зарахувати стаж роботи за період з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом» (а.с.21).

09.06.2023 року відповідач листом відмовив позивачу у задоволенні його заяви, зазначивши, що при призначенні позивачу пенсії до страхового стажу не враховано період роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою держави, яка у зазначений період роботи не існувала. Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно з пунктом 18 Порядку 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку 637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Для розгляду питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. на підставі опитування свідків йому необхідно звернутись із відповідною заявою (згідно Порядку № 637) до будь-якого відділу обслуговування громадян та надати документи передбачені зазначеним Порядком, що відображають місце та період роботи, а також довідки архівних установ про відсутність на зберіганні документів підприємства, довідки про ліквідацію підприємства, довідки з підприємства про незбереження архівних документів із зазначенням причини.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку 60 за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості (зазначені неповні чи неточні відомості) про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Також, суд зазначає й про те, що згідно правової позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, при розгляді аналогічного спору: «на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»). «Ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Таким чином, суд дійшов висновку що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом» на посаді електромонтера зв`язку з 01.09.1991 р. по 15.12.1991 р. та на посаді водія 3 класу на спецавтомашині з 15.12.1991 р. по 10.03.1995 р. та вважає за необхідне зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Одеській області зарахувати з 09.01.2020 р. до загального трудового стажу ОСОБА_1 вище вказаних періодів роботи.

Стосовно позовної вимоги щодо нарахування і виплати позивачу недоотриманої суми пенсії, то суд зазначає, що в цій частині вимог позов до задоволення не належить, оскільки нарахування і виплата недоотриманої суми пенсії позивачу буде здійснено після зарахування відповідачем до трудового стажу позивача спірних періодів.

Окрім того, суд вказує, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом, права позивача в частині нарахування і виплати йому недоотриманої суми пенсії, внаслідок не зарахування відповідачем до трудового стажу позивача спірних періодів, не є порушеними.

Таким чином, суд робить висновок, що вказана вимога є передчасною.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Відтак, з огляду на вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1073,60 грн. судового збору, які мають бути стягнуті на його користь.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо не зарахування 09.01.2020 р. до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом», а саме: з 01.09.1991 р. по 15.12.1991 р. - на посаді електромонтера зв`язку та з 15.12.1991 р. по 10.03.1995 р - на посаді водія 3 класу на спецавтомашині.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати з 09.01.2020 р. до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.09.1991 р. по 10.03.1995 р. у МП «Секом», а саме: з 01.09.1991 р. по 15.12.1991 р. - на посаді електромонтера зв`язку та з 15.12.1991 р. по 10.03.1995 р - на посаді водія 3 класу на спецавтомашині.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст. 255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська обл., 65107, 5).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 22.01.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо