Справа № 120/14330/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 р. Справа № 120/14330/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо:

- нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та інших передбачених законом виплат у період з 01.04.2022 по 09.08.2023 із врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, 01.02.2023;

- розгляду рапорту від 19.07.2023 про виплату добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023;

- вжиття заходів для належного оформлення наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання спеціальних (бойових) завдань, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.08.2022, під час перебування у відрядженні в районах віднесених до районів ведення воєнних дій, та, відповідно, щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування у вищезазначених районах.

Ухвалою суду від 22.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу надано 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано конкретизувати період, за який позивач просить відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду в розмірі 100000 грн.

27.09.2023 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано нову редакцію позовної заяви. Серед іншого позивач уточнив позовні вимоги та просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо:

- ненарахуванян та невиплати позивачу грошового забезпечення та інших передбачених законом виплат у період з 01.04.2022 по 09.08.2023 із врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, 01.02.2023, в тому числі виплат при звільненні з військової служби;

- нерозгляду рапорту від 19.07.2023 про виплату добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023, а також ненарахування та невиплати добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023;

- невжиття заходів для належного оформлення наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання спеціальних (бойових) завдань, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.08.2022, під час перебування у відрядженні в районах віднесених до районів ведення воєнних дій з 03.05.2022 по 17.05.2022 (м. Чугуїв, Харківської область) та з 20.08.2022 по 07.09.2022 (м. Вознесенськ, Миколаївська область) та, відповідно, ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування у вищезазначених районах у вказаний період.

Крім того, з метою встановлення усіх обставин у справі позивач заявив клопотання про витребування у відповідача копії його рапорту від 19.07.2023 про нарахування та виплату добових за час перебування у відрядженнях у період з 01.04.2022 по 18.07.2023 та копії посвідчення про відрядження за час перебування позивача у відрядженнях за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.04.2022 по 09.08.2023.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

04.10.2023 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Позивач зазначає, що у зв`язку з встановленням нових фактів у нього виникла необхідність збільшити позовні вимоги. Позивач вказує на те, що відповідач протиправно не включив до складу його грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168. Відтак позивач збільшує позовні вимоги та додатково просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування при нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошового забезпечення, обчисленого з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, та сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, обчисливши її із розміру місячного грошового забезпечення, розрахованого з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 2022 рік, та сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168.

Ухвалою суду від 09.10.2023 заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

31.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходили військову службу за період з 01.04.2022 по 09.08.2023, був прожитковий мінімум у розмірі 1762 грн, перемножений на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Крім того, починаючи з 24.02.2022 і донині військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 цілодобово знаходяться на повному державному забезпечення, а тому будь-які відшкодування (добові, білети, житло тощо) не здійснюється.

Також відповідач вказує на те, що підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях у певний період є бойовий наказ, журнал бойових дій, рапорт командира підрозділу та довідка командира військової частини за формою, додатку № 1 до цього Окремого доручення. Водночас до військової частини НОМЕР_1 не надходило жодних доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах у спірний період.

Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги за 2022 рік, то відповідач звертає увагу на те, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять зокрема і винагороди, які мають постійний характер. Разом з тим додаткові винагороди, передбачені Постановою № 168, були запровадженні з 24.02.2022 у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, тобто мають тимчасовий характер і не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

10.11.2023 до суду надійшло клопотання про надання додаткових доказів, а саме копій посвідчень про відрядження.

Ухвалою суду від 18.01.2024 вирішено витребувано з військової частини НОМЕР_1 :

- довідку про грошове забезпечення позивача за 2022 рік із зазначенням відомостей про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

- відомості щодо порядку нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, з наданням при цьому відповідного рішення Міністра оборони України;

- телеграму Міністра оборони України № 248 від 07.03.2022;

- відомості щодо виконання позивачем спеціальних (бойових) завдань в періоди з 03.05.2022 по 12.05.2022 та з 22.08.2020 по 10.09.2022 відповідно до наказів командира військової частити № 110 від 03.05.2022 та № 218 від 20.08.2022;

- інформацію про те, чи видавались на ім`я позивача документи, передбачені пунктом 3 телеграми Міністра оборони України № 248 від 07.03.2022, і якщо не видавались, то чим це обумовлюється;

- докази перебування позивача під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 на повному державному забезпеченні, зокрема щодо його забезпечення триразовим харчуванням за рахунок держави у період відрядження.

24.01.2024 до суду надійшли витребувані у відповідача документи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.08.2023 № 594 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення автомобільної роти автомобільного батальйону (місто Вінниця) звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2023 № 230 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.08.2023.

Зі змісту наказу слідує, що ОСОБА_1 перебував у збройних Силах України з 18.03.2014 по 11.03.2015 та з 01.04.2022.

21.08.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати наступні документи: копію рапорту від 19.07.2023 про нарахування та виплату добових за час перебування у відрядженнях за період з 01.04.2022 по 18.07.2023; копію наказів про направлення у відрядження та відповідних посвідчень за період з 01.04.2022 по 18.07.2023; довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період військової служби, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій за період 2022-2023 роки; довідку про нараховану та виплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168.

Також позивач просив надати інформацію щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, в розумінні пункту 4 Постанови № 704, що застосовувався при нарахуванні грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні та інших виплат у період проходження військової служби у 2022-2023 роках; довідку про нараховану та виплачену додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168.

Листом від 11.09.2023 за № 350/135/1/5054/пс відповідач повідомив позивача про те, що для встановлення розміру посадового окладу прожитковий мінімум для працездатних осіб не застосовується, а розраховується виходячи з розміру 1762 грн та визначається шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

До листа додано витяг із наказів командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття позивача у відрядження і прибуття з нього за період з 01.04.2022 по 18.07.2023, довідку про отримане грошове забезпечення за 2022-2023 роки та довідку про отриману позивачем додаткову винагороду на період дії воєнного стану.

Разом з тим позивач вказує про те, що до листа не було надано копії рапорту від 19.07.2023 щодо нарахування та виплати добових за відрядження та копій посвідчень про відрядження.

Вважаючи оскаржувану бездіяльність відповідача протиправною, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 09.08.2023 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", то суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

Варто зазначити, що за загальним правилом примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, у даному випадку з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.

Суд звертає увагу, що застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови № 704, пункт 4 якої має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.

Проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Отже, пунктом 4 Постанови № 704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни. Отже, зміни до пункту 4 постанови № 704, внесені п. 6 постанови № 103, з 01.02.2020 не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01.02.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З наведеного суд доходить до висновку, що саме з 29.01.2020 дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.

Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Подібних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 22.04.2021 у справі № 560/6752/20 та від 02.11.2021 у справах № 240/7577/21 та № 240/8890/21.

Разом з тим, як встановлено судом, зокрема з грошового атестату позивача від 09.08.2023 за № 350/135/1/4343/пс та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2023 № 230, матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачувалась.

Відтак, оскільки вказана виплата відповідачем не нараховувалися, а питання щодо вимоги її нарахування та виплати не було заявлено позивачем при поданні позовної заяви, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.04.2022 по 09.08.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 рр. та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 рр. без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, є неправомірною.

Відтак відповідача належить зобов`язати здійснити перерахунок та доплату позивачу ОСОБА_1 вказаних грошових виплат з урахуванням вже виплачених сум.

Щодо нерозгляду рапорту від 19.07.2023 про виплату добових, не нарахування та невиплати добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023, то суд зазначає таке.

Частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Згідно із статтею 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Статтею 110 Дисциплінарного статуту визначено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Нормами статті 111 Дисциплінарного статуту передбачено, що заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Так, відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відповідно до п. 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (Інструкція № 105), відрядженням є направлення військовослужбовців Збройних Сил України за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Згідно з п. 10 Інструкції № 105 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Судом встановлено, що з метою виплати добових за час перебування у відрядженні в період з 01.04.2022 по 18.07.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 19.07.2023.

Зазначений рапорт командиром військової частини НОМЕР_1 отримано 19.07.2023, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на примірнику рапорту, що доданий до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. 117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто право військовослужбовця на реалізацію свого права, як зазначеному у рапорті, так і права на інформацію кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу наведених правових норм суд доходить висновку, що наслідком подання рапорту військовослужбовцем про виплату добових є видання наказу по стройовій частині про їх нарахування та виплату або ж відмова у задоволенні рапорту.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо розгляду рапорту позивача. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач не повідомляє про причини нерозгляду такого рапорту.

Отже, на думку суду, не приймаючи будь-якого рішення у зв`язку з поданням позивачем вищевказаного рапорту, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не виконав свого обов`язку щодо його розгляду по суті питання.

Відтак суд доходить висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту позивача від 19.07.2023, чим порушуються права та законні інтереси позивача.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту позивача належить до виключної компетенції відповідача.

Згідно з Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

За приписами статті 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не лише при розгляді вимог щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Отже, зважаючи на викладене та беручи до уваги встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу добові за час його перебування у відрядженні є передчасним та виходять за межі повноважень адміністративного суду при вирішенні даного публічно-правового спору.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для належного оформлення наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно часу виконання спеціальних (бойових) завдань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.08.2022, під час перебування позивача у відрядженні в районах віднесених до районів ведення воєнних дій з 03.05.2022 по 17.05.2022 (м. Чугуїв, Харківської область) та з 20.08.2022 по 07.09.2022 (м. Вознесенськ, Миколаївська область) та, відповідно, ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування у вищезазначених районах у вказаний період, то суд зазначає таке.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктами 2-1, 3 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 2 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30000 гривень іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби).

Відповідно до пункту 3 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість, (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Згідно з пунктом 4 Окремого доручення у підставах видання таких довідок (додаток № 1 або додаток № 2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення. Відповідно до пункту 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Таким чином, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), тоді як документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів і розпоряджень, журналів бойових дій, рапортів командирів підрозділів та довідок командирів військових частин за формою, затвердженою додатком № 1 Окремого доручення.

Позивач вважає, що він має право на відповідну додаткову винагороду, а підтвердженням його участі у бойових діях є накази, а саме:

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 110 від 03.05.2022, яким позивача відправлено до м. Чугуїв Харківської області для виконання спеціальних (бойових) завдань, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 124 від 17.05.2022, згідно з яким позивач вважається таким, що повернувся із відрядження м. Чугуїв, визначений район, з 17.05.2022;

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 218 від 20.08.2022, відповідно до якого позивач вважається таким, що вибув у відрядження у м. Сміла Черкаської області, аеродром Канатове, місто Вознесенськ Миколаївської області, визначений район з 22 серпня по 10 вересня 2022 року, для виконання спеціальних (бойових) завдань, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 07.09.2022, відповідно до якого позивач вважається таким, що прибув з відрядження з м. Сміла Черкаської області, аеродром Канатове, місто Вознесенськ Миколаївської області 07.09.2022.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Тобто Законом України "Про оборону України" не визначено, що в районі ведення бойових дій постійно ведуться бойові дії, а зазначено проміжок часу: "певний час ведуться або можуть вестися".

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за № 453/37789 (з подальшими змінами).

Суд не ставить під сумнів перебування позивача у спірний період в районах проведення бойових дій, однак сам факт перебування позивача на такій території без доведення здійснення заходів та/або бойових дій у цих районах не є достатньою підставою для нарахування та виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі саме 100000 грн на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Суд звертає увагу на те, що не є підтвердженням безпосередньої участі у бойових діях та заходах накази командира про відрядження позивача до районів проведення воєнних (бойових) дій, оскільки самі по собі накази не є безумовним доказом виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах.

Також варто зазначити, що віднесення Харківської, Миколаївської та Черкаської областей до районів, де ведуться активні бойові дії, не свідчить про безумовну наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.

Крім того, як зазначає відповідач і не спростовується матеріалами справи, під час перебування у відрядженнях відповідно до наказів командирів військової частини № 110 від 03.05.2022 та № 218 від 20.08.2022 позивач не залучався до безпосередньої участі у бойових діях, а виконував функції старшого колони при супроводженні військових вантажів. Жодних документів передбачених пунктом 3 Окремого доручення на позивача не оформлялось, оскільки позивач не брав безпосередньої участі у бойових діях.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у командира військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для видачі наказів про нарахування позивачу у спірний період додаткової винагороди в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах відповідно до Постанови № 168.

Відтак у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування при нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік грошового забезпечення, обчисленого з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, та сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема винагороди, які мають постійний характер.

В матеріалах справи міститься довідка про отриману позивачем додаткову винагороду на період дії воєнного стану за квітень 2022 року-січень 2023 у розмірі 30000 грн.

З огляду на зміст пункту 1 Постанови № 168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, а її виплата залежить від виконання військовослужбовцем завдань (участі у заходах) та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої винагороди.

Таким чином, оскільки запроваджена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 додаткова винагорода носить тимчасовий характер, а жодним нормативно-правовим актом не передбачено її включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення за 2022 рік, суд доходить висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу зазначеної грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, відповідач діяв правомірно.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінвиши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 09.08.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 рр. та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 рр. без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з урахуванням вже виплачених сум перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.04.2022 по 09.08.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 рр. та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 рр., здійснивши їх обчислення виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.07.2023 про виплату добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 19.07.2023 про виплату добових за час перебування у відрядженнях у період проходження військової служби з 01.04.2022 по 09.08.2023.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення суду складено 25.01.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович