Справа № 120/16278/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 січня 2024 р. Справа № 120/16278/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно договору оренди землі від 23.10.2010 року, зі змінами згідно додаткової угоди від 24.11.2017 року, він є користувачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:009:1500 площею 4,2164 га та :02:009:1499 площею 0,4000 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 29.08.2023 він звернувся до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, з клопотанням про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатом поданого клопотання отримав рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №37 від 29.09.2023 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», №35 від 29.09.2023 «Про припиненн права користування», №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок».

Вищезазначені рішення №35 та № 36 від 29.09.2023 відповідача, ОСОБА_1 вважає протиправними, адже відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та абз. 2 ч. 6 ст. 79.1 Земельного кодексу України поділ та об`єднання земельної ділянки здійснюється за згодою землекористувача, а припинення права користування земельною ділянкою не здійснюється на підставі клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.

Ухвалою суду від 27.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача від 26.10.2023 про забезпечення позову, що була подана разом із адміністративним позовом. Проте постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, - скасовано. Прийнято нову ухвалу. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено дію рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №36 від 29.09.2023 року «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок». У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвалою від 01.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого Стрижавська селищна рада просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що на засіданні постійної комісії Стрижавської селищної ради з питань охорони навколишнього природного середовища та регулювання земельних відносин від 28.09.2023 було встановлено, що об?єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення реєстраційні номери об?єктів нерухомого майна №206, №206 не належать гр. ОСОБА_1 , а були ним відчужені іншим особам.

ОСОБА_2 був користувачем земельної ділянки за договором оренди від 23 жовтня 2010 року, зі змінами, що розташована по АДРЕСА_1 , право користування ним було отримано на підставі володіння об?єктами нерухомого майна. Однак відчуживши вказані об?єкти, право користування за даним договором у ОСОБА_2 припинилося.

Враховуючи викладене, постійна комісія Стрижавської селищної ради дійшла висновку, що існує обґрунтована нагальна необхідність привести у відповідність до норм чинного законодавства порядок користування земельною ділянкою за договором оренди від 23 жовтня 2010 року, зі змінами.

У зв?язку з цими обставинами, враховуючи припинення права власності позивача на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:1256, Стрижавською селищною радою в подальшому було прийнято рішення №35 від 29.09.2023, яким вирішено припинити право користування відповідно до договору оренди від 23.10.2010, зі змінами.

Таким чином, вважає, що рішення Стрижавської селищної ради № 35 від 29.09.2023 є законним та обґрунтованим, прийнятим в передбачені законом спосіб та порядок, з дотриманням принципу належного урядування, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем також подано клопотання про закриття провадження у справі.

21.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову. Крім того, позивач зазначає, що у поданому відзиві відповідач жодним чином не спростовує незаконність оскаржуваного рішення №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок», що стосується земельних ділянок, які перебувають у користуванні гр. ОСОБА_1 .

Ухвалою від 23.01.2024 у задоволенні клопотання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про закриття провадження у справі відмовлено.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини.

29.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, з клопотанням про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане клопотання обгрунтоване тим, що він є власником нежитлових приміщень, загальною площею: 922,2 кв.м., а саме: свинарник №4 - «А», прибудови - «а, al, a2, а3, а4, а5», силосна яма - «№1», колодязь для стоків - «№2, №3, №4», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Дані будівлі розташовані на земельній ділянці, площею: 4,2164 га, кадастровий номер: :02:009:1500, яка утворилась в результаті поділу із земельною ділянкою площею: 4, 6164 га, кадастровий номер: :02:009:1256, дана земельна ділянка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2010 року та додаткової угоди №3 до даного договору від 24.11.2017 року.

До клопотання додав: графічні матеріали з заначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані заявника, копія Витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29095954 від 26.11.2018 та нотаріально засвідчена копія заяви про надання згоди землекористувачем на вилучення частини земельної ділянки від 28.08.2023 року.

За результатом поданого клопотання, ОСОБА_1 отримав наступні рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради:

- №37 від 29.09.2023 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»;

- №35 від 29.09.2023 «Про припиненн права користування»;

- №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок».

Проте, рішення відповідача №35 «Про припинення права користування» та № 36 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок» від 29.09.2023 ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частинами першою-четвертою та дев`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

29.08.2023 ОСОБА_1 подано до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області клопотання про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 29.09.2023 Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області, окрім рішення №37 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», прийнято також рішення №35 "Про припинення права користування" та №36 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок».

Вищезазначеними рішеннями вирішено:

№35 від 29.09.2023 - Припинити право користування право оренди гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку відповідно до договору оренди від 23 жовтня 2010 року, зі змінами, що розташована по АДРЕСА_1 за земельну ділянку площею 4,6164 га кадастровий номер :02:009:1256;

№36 від 29.09.2023 - Розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, які розташовані на території АДРЕСА_1 , згідно схеми розподілу, що додається:

1.1. кадастровий номер: :02:009:1500, площею 4,2164 га, цільове призначення: 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, на шість земельних ділянок:

Ділянка 1 орієнтовною площею 0,2413 га;

Ділянка 2 орієнтовною площею 0,5568 га;

Ділянка 3 орієнтовною площею 0,1107 га;

Ділянка 4 орієнтовною площею 0,3433 га;

Ділянка 5 орієнтовною площею 0,0873 га;

Ділянка 6 орієнтовною площею 2,8769 га.

1.2. кадастровий номер: :02:009:1499, площею 0,4000 га цільове призначення: 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення на дві земельні ділянки:

Ділянка 1 орієнтовною площею 0,1733 га;

Ділянка 2 орієнтовною площею 0,2267 га.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Чинне земельне законодавство передбачає три форми права користування землею, зокрема: право постійного землекористування, право орендного землекористування та право концесійного землекористування.

Стаття 141 ЗК України передбачає підстави припинення права користування земельною ділянкою, серед яких виділяє наступні, а саме:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії;

з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);

и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Згідно частиною 3 статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (частина 4 статті 142 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм Земельного кодексу України свідчить про те, що особа може бути позбавлена набутого у встановленому порядку права користування земельною ділянкою лише у способи, визначені ст.ст. 141-143 ЗК України, зокрема, внаслідок добровільної відмови від земельної ділянки.

Проте, як свідчить оскаржуване рішення №35 від 29.09.2023, останнє прийнято не на підставі добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, а на підставі клопотання №266/09-10 від 30.08.2023 року, №299/09-10 від 20.09.2023 року ОСОБА_3 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,0000 га на території Стрижавської територіальної громади АДРЕСА_1 , клопотання №267/09-10 від 30.08.2023 року, №298/09-10 від 20.09.2023 року ОСОБА_4 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4000 га на території Стрижавської територіальної громади АДРЕСА_1 , клопотання № 268/09-10 від 30.08.2023, № 300/09-10 від 20.09.2023 року ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4000 га на території Стрижавської територіальної громади.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач взагалі не звертався до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області із заявою про відмову від права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:009:1256.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, та зазначає, що клопотання позивача чи інших осіб про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Також слід зазначити, що позиція відповідача зводиться до того, що позивач не є користувачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:009:1500 та :02:009:1499, оскільки у встановленому законом порядку не було зареєстровано право користування відповідними земельними ділянками.

Суд погоджується з доводами відповідача, що в силу ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, 23.10.2010 між Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області (орендодавець) та ПП "Агрофірма Батьківщина" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. Об`єктом договору оренди є земельна ділянку площею 5,1714 га по АДРЕСА_1 , несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями та спорудами). На земельних ділянках розміщенні об`єкти нерухомого майна (господарські споруди та будівлі сільськогосподарського призначення).

24.11.2017 року до договору оренди земельної ділянки укладено додаткову угоду №3, в якій перший абзац договору викладено в наступній редакції:

"Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області (надалі Орендодавець), в особі селищного голови - Короленко Таїсії Анатоліївни, що діє на підставі 3У «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення 29 сесії 07 скликання від 15.11.2017 року №33 з однієї сторони та Орендар ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 12.07.1995 року, ДРФО № НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з другого боку, надалі разом іменуються «Сторони» домовились про...".

При цьому, відповідно до пункту 7 Договору, такий укладено на 25 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Пунктом 32 Договору, передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачени договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істочн перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

При цьому договором унормовано, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії);

припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями".

Станом на момент винесення оскаржуваних рішень, договір оренди земельної ділянки від 23.10.2010 зі змінами є чинним. Доказів його припинення чи розірвання матеріали справи не містять.

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав №349961798 від 11.10.2023 та №349958566 від 11.10.2023 орендарем земельних ділянок :02:009:1500 та :02:009:1499 терміном на 25 років є ОСОБА_1 відповідно договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010 зі змінами.

Таким чином, суд вважає безпідставними твердження Стрижавської селищної ради про те, що за позивачем не зареєстроване право оренди земельних ділянок :02:009:1500 та :02:009:1499, та те, що такі немають жодного відношення до земельної ділянки кадастровий номер :02:009:1256.

Разом із тим, відповідач у відзиві зазначає про припинення права власності позивача на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:1256, що і слугувало підставою для прийняття рішення №35 від 29.09.2023 "Про припинення права користування".

Суд зазначає, що дійсно однією із підстав для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Так, частинами першою, другою статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що розміщене на земельних ділянках за кадастровим номерами: :02:009:1500 та :02:009:1499, передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 викладено правовий висновок про те, що перехід права на земельну ділянку до нового набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Стаття 120 ЗК України закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Отже, чинне земельне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.

Вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду додатково свідчать про нерозривність будівлі, споруди та земельної ділянки, яка знаходиться під нею, що свідчить про необхідність урегулювання правовідносин щодо користування земельною ділянкою, у разі, якщо особа придбала нерухоме майно, що розміщене на такій земельній ділянці.

Як свідчать матеріали справи, до клопотання про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 від 29.08.2023 позивач додав копію Витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29095954 від 26.11.2018, що підтверджує право власності позивача на свинарник №4 - «А», прибудови - «а, al, a2, а3, а4, а5», силосна яма - «№1», колодязь для стоків - «№2, №3, №4», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів того, що у ОСОБА_1 припинено право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, суд враховує, що на підтвердження твердження того, що об?єкти нерухомого майна нежитлові приміщення, що розташовуються на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:1256, були відчужені ОСОБА_1 іншим особам, відповідач не надає жодного доказу.

Таким чином, відповідачем не було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення та не надано будь-яких доказів, які б підтверджували його обґрунтованість.

За приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, прийнявши рішення №35 "Про припинення права користування", яким вирішив припинити право користування право оренди гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку відповідно до договору оренди від 23 жовтня 2010 року, зі змінами, що розташована по АДРЕСА_1 за земельну ділянку площею 4,6164 га кадастровий номер :02:009:1256 відповідач не довів його правомірність та обґрунтованість з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку правомірності прийнятому відповідачем рішення №36 від 29.09.2023, суд зазначає, що частиною першою статті 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Відповідно до частини 6 статті 79.1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Отже, зі змісту вищезазначених норм слідує, що у разі перебування земельної ділянки у користуванні поділ та об`єднання таких земельних ділянок можливий лише за наявності нотаріально посвідченої згоди землекористувача.

В даному випадку, землекористувачем ОСОБА_1 не було надано нотаріально посвідченої згоди на поділ земельних ділянок :02:009:1500 та :02:009:1499, які знаходяться у його користуванні, відповідно договору від 23.10.2010.

Отже, дії відповідача, що спрямовані на поділ земельних ділянок комунальної власності, при відсутності нотаріально посвідченої згоди землекористувача на поділ земельних ділянок, свідчать про недобросовісну поведінку суб`єкта владних повноважень.

Крім того, слід врахувати, що на земельних ділянках :02:009:1500 та :02:009:1499 знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 .

Отже, рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №35 від 29.09.2023 «Про припиненн права користування», №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок» прийняті відповідачем передчасно та не спрямовані на досягнення легітимної мети, враховуючи ухиляння Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від орендних правовідносин між позивачем, як орендарем земельних ділянок.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №35 від 29.09.2023 «Про припиненн права користування», №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок» є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано до суду: договір про надання правової допомоги №112-2023 від 18.08.2023, акт виконаних робіт (наданих послуг) по договору про надання правничої допомоги від 18.08.2023 №112-2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №112 від 11.12.2023 про оплату 18500 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН №000848, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1099581.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26 січня 2023 року по справі №280/3242/19 вказав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, виходячи характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, та з урахуванням клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 18500 грн. як витрат на правничу допомогу є необґрунтованими.

Водночас, суд вважає, що співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 7000 грн.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №35 від 29.09.2023 «Про припиненн права користування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрок щодо поділу земельних ділянок».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн (сім тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області (вул. 40-річчя Перемоги, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна