Справа № 440/17171/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/17171/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/17171/23 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

17.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - Полтавський ОТЦКСП), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому в порядку статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 10.11.2021 по день фактичної виплати індексації - 08.08.2023 включно, але не більш як за шість місяців;

- зобов`язати Полтавський ОТЦКСП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.11.2021 по день фактичної виплати індексації - 08.08.2023 включно, але не більш як за шість місяців, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці служби перед звільненням.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення прав позивача внаслідок невиплати відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, право на отримання якого гарантовано статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

29.11.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник заперечує проти позовних вимог. Вказує, що здійснений Полтавським ОТЦКСП розрахунок і виплата сум, належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувався. Доказів звернення позивача до Полтавського ОТЦКСП або до суду з позовом про не/нараховані суми під час звільнення позивачем не надано. Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. З прийняттям судових рішень, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на корить позивача, що не регулюється нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, яка мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Відтак, у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до Полтавського ОТЦКСП відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України щодо виплати позивачу середнього заробітку в зазначений у позовній заяві період, тим більше за період понад шість місяців (а.с. 17-18).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09.11.2021 №193, підполковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.01.2021 №273 у запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 09.11.2021 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення (а.с. 22).

Вважаючи, що при звільненні з військової служби відповідачем не було нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 у справі №440/3142/22, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2023, визнано протиправною бездіяльність Полтавського ОТЦКСП щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано Полтавський ОТЦКСП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду позивачу 08.08.2023 була виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 84638,95 грн, як це видно з платіжної інструкції №6244 від 07.08.2023 (а.с. 20 зі звороту) та виписки по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11).

10.10.2023 позивач звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій на підставі статті 117 КЗпП України просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме - з 10.11.2021 по 08.08.2023 включно, але не більше як за шість місяців (а.с. 20).

У відповідь листом від 08.11.2023 №9/2/6318 начальник Полтавського ОТЦКСП повідомив ОСОБА_1 про неможливість виплати середнього заробітку, оскільки нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини проходження військової служби, не врегульовано порядок здійснення компенсаційних виплат за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця. Зокрема, приписи Закону №2011-ХІІ не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також не містять норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації (а.с. 21).

У свою чергу позивач вважає, що непроведення з вини відповідача розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для притягнення роботодавця ще й до відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з чим і подано цей позов.

З цих підстав позивач знову звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи публічно-правовий спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача, тобто станом на 09.11.2021), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі статтею 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У силу положень статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, при звільненні ОСОБА_1 зі служби 09.11.2021 відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 при звільненні, факт чого підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі №440/3142/22.

Лише 08.08.2023 відповідач здійснив зарахування на банківський рахунок позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 84638,95 грн, факт чого підтверджується наданою відповідачем платіжною інструкцією №6244 від 07.08.2023 (зворот а.с. 20), випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11).

Таким чином, період затримки остаточного розрахунку у даному випадку окреслюється рамками з першого дня після звільнення - 10.11.2021 по день фактичної виплати індексації - 08.08.2023.

Водночас, суд враховує те, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено у новій редакції норму статті 117 КЗпП України, якою запроваджено обмеження на виплату працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку не більш, як за шість місяців.

З урахуванням моменту звернення до суду позивача з цим позовом 17.11.2023 суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

А відтак, з відповідача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців, а саме - за період з 07.02.2023 по 08.08.2023.

При цьому суд враховує ту обставину, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, суд встановив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 у справі №440/3142/22 відповідачем 08.08.2023 на рахунок позивача здійснено зарахування суми індексації грошового забезпечення в сумі 84638,95 грн.

Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

Разом з тим, з огляду на відсутність на сайті НБУ у вільному доступі відомостей про середньозважені ставки за кредитами з лютого 2022 року, суд застосовує більш сприятливі для позивача актуальні відомості Міністерства фінансів України щодо процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики НОМЕР_2 терміном до погашення в 1 рік (з 13.03.2024 до 30.05.2023), що розміщені на офіційному сайті Міністерства фінансів України (https://www.mof.gov.ua/uk/local_bonds_issued_during_the_war_time-572), з яких суд встановив, що процентна ставка по цим ОВДП складає 18,27% або 0,05% за день (18,27% / 365).

Відтак, з урахуванням розміру виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення, виплата якої прострочена відповідачем, приймаючи до уваги тривалість затримки у днях з 07.02.2023 по 08.08.2023, що складає 182 календарних дні та з урахуванням розміру процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики, суд визначає обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем в еквівалентній сумі, яка становить 7702,14 грн (84 638,95 грн х 9,1% (0,05% х 182)).

Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обрати міру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би надати державі в позику у вигляді військових ОВДП, отримавши відсотки за шість місяців у розмірі 7702,14 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Суд зауважує, що присуджена сума є доходом працівника, який підлягає оподаткуванню.

Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права суд вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7702,14 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Таким чином позов у цілому слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, інших судових витрат не поніс, тож підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 10.11.2021 по 08.08.2023 включно, але не більш як за шість місяців.

Зобов`язати Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 07.02.2023 по 08.08.2023 (у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні) у розмірі 7702 (сім тисяч сімсот дві) грн 14 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (; вул. Шевченка, 78-А, м. Полтава, 36039).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун