Справа № 420/33089/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 28.11.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови у прийнятті заяви про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Зобов`язати Біляївський відділ ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визнання його особою без громадянства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у липні 2023 року він звернувся до Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для подання заяви про визнання його особою без громадянства, однак йому було відмовлено через ненадання позивачем довідки. про відсутність громадянства рф. 26.07.2023 року позивач звернулась до Біляївського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про забезпечення прийняття заяви спеціалістами Біляївського відділу ГУ ДМС в Одеської області визнання позивача особою без громадянства. Відповідачем за вказаною заявою було надано відповідь від 25.08.2023 року № Б-428/6/5101-23/5100.5.3/666-23, де позивачу було відмовлено, мотивуючи це тим, що у ГУ ДМС є підстави вважати позивача громадянином рф з рекомендацією позивачу звернутись до Генерального консульства рф з метою встановлення належності чи неналежності до громадянства рф та беручи до уваги п.20 постанови Кабінету Міністрів України № 317 від 24.03.2021 «Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства», в якій зазначено, що разом із заявою про визнання особою без громадянства особа подає документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави, строк дії якого закінчився (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві (документи, що підтверджують факт народження особи, перебування у шлюбі, наявність дітей, навчання в освітньому закладі України або іншої держави, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, документи про роботу, отримання на території України медичної допомоги, про місце проживання, про право власності на житло або інші об`єкти нерухомості в Україні, довідки, видані органами місцевого самоврядування або державними органами, довідки з посольств іноземних держав або місць попереднього постійного та довгострокового проживання особи, а також з держав, громадянство яких мають члени її сім`ї, тощо).

Позивач не погоджується із вказаною відповіддю Головного управління ДМС України в Одеській області, вважає її протиправною бездіяльністю щодо розгляду його заяви.

Ухвалою судді від 04.12.2023 позовну заяву було залишено буз руху та надана ОСОБА_1 строк на усунення недоліків шляхом надання підтверджень про сплату судового збору.

18.12.2023 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.01.2024 до суду надійшов відзив (вх..№ЕС/20175/23) Головного управління ДМС України в Одеській області з проханням відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач не звертався із заявою встановленої форми про визнання його особою без громадянства, а відтак бездіяльність щодо розгляду такої заяви, у даному випадку, відсутня. В свою чергу, лист, який скерований на адресу позивача, не порушує його інтересів.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 звернувся до Біляївського відділу Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою від 26.07.2023 (а.с.9-11, 54-55) для забезпечення можливості подання заяви про визнання особою без громадянства та набуття відповідного правового статусу, у якій зазначив: дату народження; місце народження; близьких родичів; міста свого перебування з народження по теперішній час та вказав, що має довідку з Консульства Республіки Молдови, якою встановлено неналежність до громадянства країни та відповідь консульства рф у м.Стамбул, що згідно документів, які він надав, заявник не є громадянином рф.

У заяві від 26.07.2023 ОСОБА_1 просив забезпечити належне прийняття заяви спеціалістами Біляївського відділу Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання ОСОБА_1 особою без громадянства та призначити час та дату, коли заявнику необхідно прибути до відділу для подання заяви, автобіографії, оригіналів та копій документів, фіксації біометричних даних, відповідно до встановлених технічних вимог (із формуванням заяви-анкети з застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру).

До заяви від 26.07.2023 ОСОБА_1 додав (як зазначено у заяві): автобіографію (а.с.12-16, 55 зворот 57 зворот); копію свідоцтва про народження з нотаріально завіреним перекладом на українську мову (а.с.17-20, 58 59 зворот); довідку про неналежність до громадянства Республіки Молдова від 29.01.2008 №AD-І 0062098 (а.с.21, 60); довідку про відбування покарання від 19.10.2007 №340198 (а.с.22-23, 60 зворот - 61); електронну відповідь консульства рф у м.Стамбулі про неналежність до громадянства рф від 01.02.2023 (а.с.24-25, 61 зворот - 62).

Головне управління ДМС України в Одеській області на адресу ОСОБА_1 скерувало лист від 25.08.2023 №Б-428/6/5101-23/5100.5.3/666-23 (а.с.8, 53) у якому зазначило, що заява про визнання особою без громадянства подається за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №317 від 24.03.2021 та роз`яснено, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. Також, у листі вказано, що згідно наданих заявником документів вбачається належність до громадянства рф та запропоновано звернутись до консульства з питанням належності/неналежності до громадянства рф.

Позивач не погоджується із вказаною відповіддю Головного управління ДМС України в Одеській області, вважає її протиправною бездіяльністю щодо розгляду його заяви про визнання особою без громадянства та звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядком розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 317 (далі - Порядок №317).

За визначенням п. 15 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Статтею 61 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.

Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України», розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України. Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами країни проживання до того, як вона була допущена у цю країну, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам Організації Об`єднаних Націй.

Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.

Процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону визначає Порядок №317.

Так, заява про визнання особою без громадянства подається за формою, затвердженою Порядком № 317 (п. 3 Порядку № 317).

Заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи (п. 4 Порядку № 317).

Рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства приймається протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства та визначених цим Порядком документів (п. 5 Порядку № 317).

Установи виконання покарань не віднесені законодавством України до місць проживання осіб.

Суд при вирішенні спору також враховує також правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18 та полягає в тому, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Повертаючись до обставин спірних правовідносин, суд зазначає, що позивач у встановленому чинним законодавством порядку не звертався із заявою відповідної форми до територіального органу/територіального підрозділу ДМС із заявою про визнання особою без громадянства, а відтак суд не вбачає порушення суб`єктом владних повноважень процедури щодо визнання особою без громадянства та, відповідно, бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви від 26.07.2023

Судом встановлено, що на звернення позивача від 26.07.2023 відповідачем надана обґрунтована відповідь від 25.08.2023.

В свою чергу, незгода позивача зі змістом відповіді не є підставою для визнання протиправною бездіяльністю щодо розгляду заяви від 26.07.2023.

При цьому, рішення про відмову у визнанні особою без громадянства територіальними органами ДМС не приймалось, оскільки позивачем не дотримано відповідний порядок звернення.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутись до міграційного органу із заявою про визнання його особою без громадянства у передбачений законодавством України спосіб.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.