Справа № 380/18365/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 рокусправа № 380/18365/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії щодо нездійснення нарахування та виплати компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів індексації грошового забезпечення з 05 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ПІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів індексації грошового забезпечення з 05 жовтня 2016 року по 23 липня 2023 року - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ПІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням доплати за період із 05.10.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення, та усіх щомісячних додаткових грошових винагород;

визнати протиправною бездіяльність щодо невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії (за 24 місяці військової служби перед звільненням) для обчислення пенсії відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (зі змінами) із зазначенням індексації грошового забезпечення;

зобов`язати видати новий грошовий атестат та нову довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року, для подання її до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 10.08.2018 року, направити їх до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 10.08.2018 року;

стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 10.08.2018 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення по 23.07.2023 (з урахуванням базового місяця лютий 2008 року) із розрахунку 604, 32 гривень в день, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку із невиплатою сум індексації грошового забезпечення, він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. Вказує, що законодавцем встановлено алгоритм взаємодії обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та пенсійних органів, а саме розмір грошового забезпечення, що враховується при обчисленні та перерахунках пенсій особам, звільненим з військової служби, визначається фінансово-економічним управлінням. Обласний територіальний центр коректування та соціальної підтримки після одержання заяви про призначення пенсії приймає від заявника необхідні документи, донараховує вислугу років до дня звільнення військовослужбовця з військової служби та оформлює подання про призначення пенсії за встановленою формою, яке направляє до пенсійного органу за місцем реєстрації особи. Пенсійний фонд приймає рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії. Стверджує, що судом встановлено факт нездійснення з ним повного розрахунку при звільненні з військової служби. Відповідач самостійно вчиняв протягом тривалого часу протиправну бездіяльність, не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення з часу звільнення. Вказує, що неодноразові його заяви про необхідність здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення відповідач проігнорував. Зазначає, що відповідач умисно і необґрунтовано заперечував наявність обов`язку нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, вчинив усі можливі дії з метою спочатку затягування часу прийняття рішення судом, а у подальшому затягування виконання рішення суду протягом тривалого часу, тобто, не нарахування та невиконання рішення суду протягом тривалого часу виникло безпосередньо з вини відповідача. Відтак, відповідач повинен нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення у зв`язку з нездійсненням повного розрахунку при звільненні.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України немає, оскільки позивач був не найманим працівником, а військовослужбовцем і отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення і відповідні гарантії щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, а, відтак, норми статті 117 КЗпП України не можуть бути застосовані до затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Вказує, що незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомлення з їх розміром або принаймні у стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних його сум при звільненні. Стверджує, що спір щодо невиплати індексації грошового забезпечення виник більше ніж через п`ять років після звільнення позивача. Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні. Щодо компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати вказує, що у цьому випадку має значення, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли саме, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Основною умовою для виплати згаданої компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування. Зазначає, що індексація виплачується за умови, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Тривалість таких виплат залежить від подальших змін у тарифних ставках, у випадку збільшення яких, виплата сум індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Це означає, що така виплата не має місячного характеру, оскільки є періодичною та залежить від певних економічних факторів.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 26.12.2023 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 15.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України №149 від 09.08.2018 року позивача з 09.08.2018 року виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі №380/6009/20 апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року в адміністративній справі № 380/6009/20 скасовано; позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.10.2016 по 09.08.2018; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.10.2016 по 09.08.2018, згідно з положень Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Листом №305/626 від 30.03.2021 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача стосовно виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі №380/6009/20 повідомив його, що ним в повному обсязі виконано вказане рішення суду; нараховано та перераховано на поточний рахунок позивача 3845 грн. 16 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року у справі №380/5811/21 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2016 року; стягнуто з Фінансово управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.10.2016 по 09.08.2018 в сумі 68900 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот) гривень 90 коп.; встановлено, що при виплаті ОСОБА_1 індексації в сумі 68900,90 грн. утриманні з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів відповідачу слід одночасно здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2022 року у справі №380/5811/21 апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України задоволено повністю; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №380/5811/21 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 04.05.2023 року у справі №380/5811/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі №380/5811/21 скасовано, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року залишено в силі.

19.05.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив забезпечити добровільне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року у справі №380/5811/21. Зазначив, що при виплаті індексації в сумі 68900,90 грн., утриманні з цієї суми передбачених законодавством податків і зборів відповідачу слід одночасно здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Одночасно просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за січень 2016 лютий 2018 року, а також одноразової грошової допомоги при звільненні за весь час затримки такої виплати з 01.01.2016 року та з 28.02.2018 року по день її фактичної виплати; нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 28.02.2023 року, за період з дати звільнення по день виплати із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб.

Відповідач листом №305/1249 від 28.06.2023 року повідомив його, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року у справі №380/5811/21 здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 09.08.2018 року в сумі 68900 грн. 90 коп. та судових витрат на проведення експертизи в сумі 980 грн. 64 коп. На нараховану суму подано заявку для здійснення відповідного фінансування. Щодо нарахування та виплати компенсації втрат доходів за час затримки розрахунку при звільненні, то відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата вказаної компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Враховуючи, що індексація грошового забезпечення та грошове забезпечення позивачу нараховувалось та виплачувалось, підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також застосування до спірних правовідносин положень ст.2 Закону України відсутні. Що стосується питання нарахування і виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби, для їх проведення відсутні підстави, оскільки нормами законодавства, якими регулюються відносини у сфері проходження громадянами військової служби та соціального і правового захисту військовослужбовців, такої виплати не передбачено, як не передбачено у цій сфері застосування поняття «Середнього заробітку», що міститься в нормах КЗпП України.

Як вбачається із витягу з карткового рахунку позивача, йому 23.07.2023 року відповідачем було виплачено 67817 грн. 39 коп. (добровільне виконання рішення суду у справі від 06.10.2021 року у справі №380/5811/21).

Змістом спірних правовідносин є протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування передбаченої Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу»; нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням доплати індексації грошового забезпечення та усіх щомісячних додаткових грошових винагород; невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та для обчислення пенсії із зазначенням індексації грошового забезпечення, ненаправлення їх до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії; невиплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 10.08.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 23.07.2023 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст.1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (абзаци 2, 5, 6, 7, 8 ч. 2 ст. 2 Закону №2050-ІІІ).

Згідно ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Суд зазначає, що наведеним нормативним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Відтак, саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Так, у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 є формулювання, що сума компенсації обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць.

Це означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З аналізу норм Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

При цьому, як вже вище зазначено, основною умовою для виплати позивачу, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за наявності визначених Законом №2050-ІІІ умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, суд вважає, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу 23.07.2023 року на виконання рішення суду було виплачено заборгованість по грошовому забезпеченні в розмірі 67817 грн. 39 коп.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 05.10.2016 року по день її фактичної виплати 23.07.2023 року.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 44).

Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця (абзац другий п.2 Порядку №44).

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п.3 Порядку №44).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення (п.4 Порядку №44).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.5 Порядку №44).

Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Як уже вище зазначено, що індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та компенсація втрати частини доходів, як основні державні гарантії щодо оплати праці військовослужбовців підлягають обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, з урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, суд вважає, що нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Відтак, вказані позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Щодо визнання протиправною бездіяльності з приводу нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням доплати індексації грошового забезпечення та усіх щомісячних додаткових грошових винагород.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 0З.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №1078).

Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Абзацом першим п.5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Відповідно до абзацу третього п.5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий п.5 Порядку №1078).

Відповідно до абзацу п`ятого цієї норми, у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Згідно із абзацом шостим п.5 Порядку №1078 до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Суд звертає увагу, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд зазначає, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови, з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

З наведених норм та встановлених обставин можна прийти до висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17.

Відтак, на переконання суду, є обґрунтовані підстави для включення індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача та усіх щомісячних додаткових грошових винагород.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, від 31.07.2019 року у справі №826/3398/17, від 22.10.2019 року у справі №826/2447/18, від 31.10.2019 року у справі №826/3397/17, від 29.04.2021 року у справі №240/10130/19.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені позовні вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії із зазначенням індексації грошового забезпечення, а також направлення їх до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №45).

Відповідно до п.4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Частиною другою ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2262-XII) визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідно до ч.3 ст.51 Закону №2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 року у справі №750/9785/16-а, від 20.11.2019 року у справі №127/6228/16-а, від 31.03.2021 року у справі №428/11102/16-а зроблені наступні правові висновки: «індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку пенсії військовослужбовцям. Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист».

Судом встановлено, що відповідачем не було включено відомостей про індексацію грошового забезпечення до грошового атестату позивача та не було надано довідки про розміри його щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії із зазначенням індексації грошового забезпечення.

Вказане, зокрема, підтверджується довідкою про розміри складових грошового забезпечення позивача, яка наявна в матеріалах справи, та самим відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене, на переконання суду, відповідач протиправно не включив до грошового атестату позивача для обчислення пенсії індексацію грошового забезпечення, оскільки індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачу новий грошовий атестат для обчислення пенсії із зазначенням індексації грошового забезпечення є підставними та обґрунтованими.

При цьому, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача направити до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки грошовий атестат та довідку з метою скерування таких до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії є передчасними, оскільки відсутні підстави вважати що відповідачем такі дії не будуть вчиненні після видачі на виконання даного рішення суду грошового атестату та довідки, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (з урахуванням базового місяця лютий 2008 року) із розрахунку 604, 32 гривень в день, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В практиці Верховного Суду, а саме: у постановах від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 сформовано наступні висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців, у тому числі поліцейських, норм Кодексу законів про працю України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення Кодексу законів про працю України, а саме статей 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Необхідно зазначити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

В практиці Верховного Суду, а саме: у постановах від 04 квітня 2018 року по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц сформована позиція щодо застосування принципу співмірності.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно з статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що на переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України, а саме у пункті 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15 вересня 2015 року провадження №21-1765а15). Та підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

При цьому, слід зазначити, що норми Кодексу законів про працю України застосовуються у редакції чинній на час звернення позивача до суду.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 116 Кодексу законів про працю України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі у день виключення його зі списків особового складу, проте виконав свій обов`язок у повній мірі лише 23.07.2023 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення за період з 10.08.2018 року (наступна дата за днем виключення позивача зі списків особового складу) по 23.07.2023 року (кінцева дата виплати грошового забезпечення на підставі рішення суду) є обгрунтованими.

Однак, з урахуванням ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України, вказана виплата повинна бути здійснена не більш як за шість місяців (період з 10.08.2018 року по 10.02.2019 року).

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим п.2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд звертає увагу, що, з урахуванням викладеного, за період з 10.08.2018 року по 10.02.2019 року строк затримки розрахунку з позивачем складає 185 календарних днів.

Згідно із уже згаданою раніше довідкою про розміри складових грошового забезпечення позивача за період з 05.10.2016 року по 09.08.2018 року розмір грошового забезпечення позивача у червня 2018 року склав 18159 грн. 05 коп.; у липні 2018 року 36318 грн. 10 коп.

При цьому, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 893 грн. 06 коп. (54477 грн. 15 коп. (розмір грошового забезпечення у червні та липні 2018 року / 61 (кількість календарних днів у червні та липні 2018 року).

Таким чином, середній заробіток який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку за цей період становить 165216 грн. 10 коп. (893 грн. 06 коп. * 185 календарних днів).

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Оскільки виплачені суми є значно меншими від нарахованого середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Враховуючи викладене, істотність частки суми грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 67817 грн. 39 коп. (грошова компенсація відповідно виписки з банківського рахунку позивача) / 165216 грн. 10 коп. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,41.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, становить: 893 грн. 06 коп (середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням) х 0,41 * 185 (кількість днів затримки) = 67738 грн. 60 коп.

При цьому, вимоги позивача щодо здійснення нарахування його середнього грошового забезпечення із розрахунку 604 грн. 32 коп. в день не беруться до уваги, з огляду на те, що вказаний розрахунок проводиться з урахування розміру грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням.

Відтак, у цій частині позов не підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем у даному випадку було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки суд не вправі стягувати з відповідача суму середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як наслідок, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.08.2018 року по 10.02.2019 року та зобов`язати його нарахувати та виплатити позивачу згаданий середній заробіток у розмірі 67738 грн. 60 коп.

Щодо компенсації при виплаті середнього грошового забезпечення сум податку з доходів фізичних осіб.

Суд зазначає, що до компетенції відповідача належить компенсувати суми податку з доходів фізичних осіб, а до повноважень суду - перевірка правомірності вчиненої дії чи бездіяльності (ч.2 ст.2 КАС України).

У спірних правовідносинах відповідач не компенсував суми податку з доходів фізичних осіб, а тому суд не може надавати оцінку правомірності дії, яка ще не вчинена та давати вказівку на вчинення її у певний спосіб, оскільки такий підхід буде порушувати конституційні засади розподілу влади.

Іншими словами, у разі вчинення бездіяльності, суд, за умови встановлення під час розгляду справи протиправності такої, може лише спонукати вчинити певну дію, без конкретизації способу вчинення.

Відтак, вимоги позивача щодо одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті середнього грошового забезпечення є передчасними та не підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на те, що спір щодо невиплати індексації грошового забезпечення виник більше ніж через п`ять років після звільнення позивача. Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні. Посилається на постанови Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №825/742/16 та від 28.11.2022 року у справі №380/693/20.

Суд звертає увагу на наявність різних правових висновків у подібних правовідносинах.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 року у справі №520/2736/2020 зазначені протилежні висновки, ніж ті, на які посилається позивач у зазначених ним постановах Верховного Суду.

Відтак, згадані посилання не беруться до уваги.

При цьому, судом не беруться до уваги інші твердження відповідача, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій щодо нездійснення нарахування та виплати компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів індексації грошового забезпечення з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року, зобов`язання здійснити нарахування та виплату вказаної компенсації; визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням доплати за період із 05.10.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення та усіх щомісячних додаткових грошових винагород; визнання протиправною бездіяльності щодо невидання нового грошового атестату та довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії (за 24 місяці військової служби перед звільненням) для обчислення пенсії відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (зі змінами) із зазначенням індексації грошового забезпечення та зобов`язання видати новий грошовий атестат та нову довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з військової служби (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року), для подання її до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 10.08.2018 року; ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні та зобов`язання нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок за період з 10.08.2018 року по 10.02.2019 року у розмірі 67738 грн. 60 коп.

В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів індексації грошового забезпечення з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ПІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (адреса: м.Київ, пр.Повітрофлотський, 6; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів індексації грошового забезпечення з 05.10.2016 року по 23.07.2023 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ПІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням доплати за період із 05.10.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення та усіх щомісячних додаткових грошових винагород.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невидання ОСОБА_1 нового грошового атестату (за 24 місяці військової служби перед звільненням) для обчислення пенсії відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 (зі змінами) із зазначенням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (адреса: м.Київ, пр.Повітрофлотський, 6; ) видати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) новий грошовий атестат (з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016 року по 28.02.2018 року, для подання її до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою скерування до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку та виплати пенсії з 10.08.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення) за період із 10.08.2018 року по 10.02.2019 року.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (адреса: м.Київ, пр.Повітрофлотський, 6; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення) за період із 10.08.2018 року по 10.02.2019 року у розмірі 67738 (шістдесят сім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 60 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк Віталій Ярославович