Справа № 480/11426/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, Державної судової адміністрації України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, Державної судової адміністрації України, в якій просить:
1. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо нарахування та виплати у період з 01.01.2021 по дату і по дату подання позову у даній справі (18 жовтня 2023) винагороди судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 та допомоги на оздоровлення (за 2021-2023 роки) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102,00 грн.
2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області та Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 :
суму недоплаченої у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 винагороди судді та допомоги на оздоровлення за 2021 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 270, 00 грн;
суму недоплаченої у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 винагороди судді та допомоги на оздоровлення за 2022 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн;
суму недоплаченої у період з 01.01.2023 по і по дату подання позову у даній справі (18 жовтня 2023) винагороди судді та допомоги на оздоровлення за 2023 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684, 00 грн, відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.01.2021 і по час звернення до суду з позовом (18.10.2023) суддівська винагорода судді нараховується та виплачується позивачці із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102,00 грн. Вважаючи застосування саме такої суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення суддівської винагороди невірною, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 26.10.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 17.07.2023 із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску.
Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзивів, відповіді на відзив та заперечень. Також в ухвалі зазначено, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду буде вирішено під час судового розгляду по справі.
Ухвалою суду від 28.12.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 01.11.2023 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 17.07.2023 із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску.
Ухвалою суду від 23.01.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву в частині позовних вимог залишено без розгляду. Розгляд справи продовжено щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо нарахування та виплати у період з 18.09.2023 і по дату подання позову у даній справі (18 жовтня 2023) винагороди судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102,00 грн та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області та Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 суму недоплаченої у період з 18.09.2023 по і по дату подання позову у даній справі (18 жовтня 2023) винагороди судді із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684, 00 грн, відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Відповідач (ТУ ДСА України в Сумській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Тобто ТУ ДСА України в Сумській області здійснює всі нарахування і виплати лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.
До того ж причиною обрання саме такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, є не самовільні дії, а пряма вказівка Закону.
Відповідач зауважив, що Закон, яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 01 січня 2021 2023 років у розмірі 2102 гривні є чинним, неконституційним не визнаний та не скасований, а тому підлягає виконанню.
За таких обставин ТУ ДСА України в Сумській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для самостійного нарахування та визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021-2023 років поза межами видатків Державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".
Враховуючи зазначене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 29-33).
Позивачка у відповіді на відзив не погодилась з позицією відповідача та просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 58-60).
Відповідач (Державна судова адміністрація України) у відзиві на позовну заяву висловила свою позицію, аналогічну позиції Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області. Крім цього, зазначив, що, враховуючи внесення змін до ст. 233 КЗпП України та відміну з 30.06.2023 дії карантину через СОVID-19, вважає, що відповідачка пропустила строк звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 24.01.2024 у задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міністерство фінансів України та Кабінет Міністрів України відмовлено.
Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 64-68).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що Указом Президента України № 265/2020 від 02.07.2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області та наказом Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.07.2020 року № 3/б, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про судоустрій і статус суддів та Указу Президента України № 265/2020 від 02.07.2020 року Про призначення суддів зараховано до штату суддів Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 07 липня 2020 року (а.с. 6).
Також, судом встановлено, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивачу за період з 18.09.2023 по 18.10.2023 ТУ ДСА України в Сумській області застосувало розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка становить 2102 грн.
Вважаючи, що у період з 18.09.2023 і по час звернення до суду з даним позовом щомісячна винагорода судді нараховується та виплачується позивачці із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2 102, 00 грн., що не відповідає вимогам Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч. 2 ст. 4).
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.3 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" визначено, що з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні.
Разом з тим, вказаною нормою передбачено величину у розмірі 2102 гривні під назвою "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня".
З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2023 року посадовий оклад позивачу обчислено, виходячи з приписів ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.
Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11 -р/2018.
Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.
Варто зауважити, що у пункті 62 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.
Суд звертає увагу відповідачів, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV).
Згідно із ст. 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Суд наголошує, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".
При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Також зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який ставиться питання у позовній заяві, не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного 2023 року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.
Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).
Таким чином, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.
Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.
Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що обмеження виплати позивачу в період з 18.09.2023 по 18.10.2023 суддівської винагороди (шляхом обчислення її розміру, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме 2102 грн.) здійснено відповідачем протиправно.
Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 10.11.2021 по справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 по справі № 360/503/21.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.09.2023 по 18.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2023 року у розмірі 2102,00 грн. та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.09.2023 по 18.10.2023 у відповідності до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 1 січня 2023 року складає 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом з цим, позовні вимоги в частині зобов`язання ДСА України здійснити нарахування і виплату недоплаченої суддівської винагороди, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки до повноважень ДСА України не належить вчинення таких дій.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.09.2023 по 18.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук