Справа № 525/670/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 р.Справа № 525/670/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Прасол Я.В., смт. Велика Багачка, по справі № 525/670/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Балаклійця Максима Володимировича

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Балаклійця Максима Володимировича та Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови серії БАД №328734 від 10.06.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.09.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , що поданий його представником адвокатом Смірновим Сергієм Івановичем, до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Балаклійця Максима Володимировича та Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Позивач, не погодивши з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.09.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, що фізіологічні особливості позивача дозволяють йому користуватися ременями безпеки, він являється особою з інвалідністю третьої групи з порушенням опорно-рухового апарату. Наявність у позивача третьої групи інвалідності підтверджується пенсійним посвідченням, а пунктом 2.3 в ПДР не визначено конкретний перелік фізіологічних особливостей, які дозволяють не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють використання ременів безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 10.06.2023 поліцейським Балаклійцем М. В. було винесено постанову серії БАД № 328734 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

З постанови вбачається, що 10.06.2023 о 16 год. 10 хв. ОСОБА_1 по вул. Шевченка в селищі Велика Багачка керував легковим автомобілем «ВАЗ 2101» днз НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим паском безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення позивачем ч. 5 ст. 121 КУпАП є доведеним матеріалами справи та підстави для скасування спірної постанови відсутні.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду ненаступне.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 2.3 в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно із ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зауважує, що позивачем визнається факт керування транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем безпеки, про що він також зазначає в апеляційній скарзі. Разом з тим, вказуючи на протиправність спірної постанови, позивач стверджує про наявність у нього інвалідності та фізіологічних особливостей, які унеможливлюють користування ременями безпеки.

Так, встановлене п. 2.3 в ПДР України загальнообов`язкове правило обов`язковості користування ременями безпеки має виняток, відповідно до якого дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Тобто, дана норма закону, що дозволяє не пристібатися ременями безпеки в населених пунктах, не може поширюватися безумовно на всіх осіб із інвалідністю, а стосується лише окремої групи інвалідів, які мають певні фізіологічні особливості, і лише у випадку, що саме такі особливості унеможливлюють користування засобами пасивної безпеки.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано до суду:

- посвідчення серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , видане 08.07.2016 безтерміново, відповідно до якого пред`явник цього посвідчення є інвалідом 3 групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни;

- довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0192755, згідно якої ОСОБА_1 30.06.2016 безтерміново встановлено третю групу інвалідності з ураженням ОРА, протипоказана важка фізична праця, рекомендовано медикаментозного та санаторно-курортного лікування;

- консультаційний висновок спеціаліста № 12169 від 01.12.2022, згідно якого ОСОБА_1 встановлено діагноз: ДОА правого колінного суглобу "Ro" ІІІ ст., хондромотоз суглобу, хронічний соновіт, больовий синдром, контрактура суглобу, та рекомендовано планове оперативне лікування та знеболююча терапія;

- свідоцтво про хворобу № 176-С від 22.04.2013 військово-лікарської комісії УМВС України в Полтавській області, згідно якого ОСОБА_1 непридатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час. Супроводу не потребує.

- консультативний висновок спеціаліста за № 39684 від 13.12.2023 року, згідно якого позивачу встановлено діагноз: ДОА правого колінного суглобу "Ro" ІІІ ст., хондромотоз суглобу, хронічний соновіт, контрактура суглобу, та рекомендовано знеболююча терапія та використання ортопедичних засобів.

Колегією суддів також було досліджено відеозапис, долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Так, як слідує з відеозапису, водій дійсно не був пристебнутий ременем безпеки. При цьому, відповідно до відеозапису, водій не заперечував працівнику поліції самого факту правопорушення, але зазначив те, що його фізіологічні особливості не дозволяють йому пристібатись ременем безпеки.

Так, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час розгляд справи судом позивач посилається, що після отриманої травми має ушкодження опорно-рухового апарату і після проведених операцій є проблеми зі згинанням - розгинанням коліна, в результаті чого не згинається нога, і якщо в населеному пункті він буде пристебнутий паском безпеки, він не зможе зреагувати своєчасно на зміну дорожньої обстановки.

Також при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейським позивач мав при собі та пред`явив посвідчення інваліда 3 групи.

Колегія суддів зауважує, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів та змістовних пояснень на спростування доводів позивача щодо необґрунтованості оскаржуваної постанови. Зокрема, не надані матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті оскарженої постанови та не вжито жодних заходів щодо спростування доводів позивача.

В свою чергу, наведені позивачем обставини та докази на підтвердження у нього інвалідності та характеру захворювання свідчать про обґрунтованість доводів позивача про те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, має захворювання опорно-рухового апарату.

Позивач посилається, що внаслідок наявного захворювання коліна він не завжди має можливість його зігнути, а будучі пристебнутим ременем безпеки він буде позбавлений можливості вчасно відреагувати на зміну дорожньої обстановки, що унеможливлює користування ременями безпеки, тому він не порушив підпункту в пункту 2.3 ПДР України, що вказує на безпідставність притягнення його до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та протиправність спірної постанови.

Розглянув всі вищевказані докази у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , так як при винесенні спірної постанови позивач повідомляв інспектора поліції, що він має ІІІ групу інвалідності, захворювання опорно-рухового апарату, зокрема, коліна, і тому не користувався ременем безпеки. При цьому інспектором не надано доказів на спростування доводів позивача.

Тобто, за обставинами даної справи відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог п. 2.3 в ПДР України та, зокрема, не спростовано доводів позивача про наявність у нього інвалідності а також фізіологічних особливостей, що унеможливлюють користування ременями безпеки.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Жодних належних, допустимих та беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання протиправною спірної постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.09.2023 по справі № 525/670/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії БАД №328734 від 10.06.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Полтавській області (Полтавська обл., м. Полтава, вул. Пушкіна 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) та за подання апеляційної скарги у сумі 805,20 грн (вісімсот пять гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій