Справа № 120/18091/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 січня 2024 р. Справа № 120/18091/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

04.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період з 26.02.2022 року по 27.04.2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, позивач не погоджується з розміром отриманого грошового забезпечення за період з 26.02.2022 року по 27.04.2022 року, яке, на його думку, має встановлюватись та виплачуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року, у зв`язку з чим, звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.12.2023 року на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи подану заяву вказав, що з метою з`ясування розміру виплаченого йому грошового забезпечення, позивач звернувся до відповідача із заявою 02.11.2023 року.

Відповідь з інформацією про нараховане грошове забезпечення отримав 29.11.2023 року, відтак, на переконання позивача, до суду звернувся в межах строку, визначеного статтею 233 КзПП України.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.01.2024 року та 05.01.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову.

Одночасно, 03.01.2024 року та 05.01.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного статтею 233 КзПП України.

Зокрема вказав, що в ухвалі суду про відкриття провадження від 18.12.2023 року суд дійшов помилкового висновку про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався 29.11.2023 року, оскільки письмове повідомлення про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач отримав 08.08.2023 року, що підтверджується екпрес-накладною Нової пошти №0231 та інформацією про відстеження руху відправлення.

Враховуючи викладене, просив суд залишити адміністративний позов без розгляду.

Ухвалою суду від 08.01.2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

18.01.2024 року на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач вказав, що статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

В той же час, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутись у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Таким чином, на переконання позивача, письмове повідомлення, з фактом вручення якого законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, має містити перелік всіх сум, що належать до виплати працівнику в день звільнення.

Вказав, що довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №2428 від 16.07.2023 року, №2769 та №2768 від 31.07.2023 року, на які посилається відповідача, не містить переліку всіх сум, що належали позивачу на день виключення зі списків особового складу.

Враховуючи, що письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, оформлене у вигляді довідки №3970 від 28.11.2023 року, позивач отримав 29.11.2023 року, просить визнати поважними причинами пропуску звернення до суду та поновити такий строк.

19.01.2024 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного статтею 233 КзПП України.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання строків звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 121 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, які регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду даного спору є розмір грошового забезпечення позивача за період з 26.02.2022 року по 27.04.2022 року, яке, на його думку, має встановлюватись та виплачуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), згідно з яким, частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції. Зокрема, відповідно до статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

На момент звернення до суду із цим позовом частиною 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно з частиною 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.12.2023 року суд виснував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували твердження позивача щодо дати, з якої необхідно обраховувати перебіг тримісячного строку звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, судом з`ясовано, що довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №2428 від 16.07.2023 року, №2769 та №2768 від 31.07.2023 року позивач отримав 08.08.2023 року, що підтверджується екпрес-накладною Нової пошти №0231 та інформацією про відстеження руху відправлення.

Таким чином, перебіг тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України, розпочався з 09.08.2023 року і закінчився 09.11.2023 року.

Водночас, з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 01.12.2023 року (дата відмітки штемпеля на конверті поштового відправлення).

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Разом з тим, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує, що довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №2428 від 16.07.2023 року, №2769 та №2768 від 31.07.2023 року не містять переліку всіх сум, що належали йому на день виключення зі списків особового складу. Письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, оформлене у вигляді довідки №3970 від 28.11.2023 року, позивач отримав 29.11.2023 року, а тому просить визнати поважними причинами пропуску звернення до суду та поновити такий строк.

Суд вважає такі доводи позивача безпідставними, оскільки, як вбачається зі змісту довідки про доходи №2768 від 31.07.2023 року, довідок про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії №2769 від 31.07.2023 року та №2428 від 06.07.2023 року дублюють відомості довідки №3970 від 28.11.2023 року (витяг з картки особового рахунку військовослужбовця) за період з січня 2022 року по квітень 2022 року, яка долучена позивачем до позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду.

Водночас, судом не надається оцінка оформленню таких довідок, а також інформації про суми, вказані у довідках, оскільки спірним є питання встановлення конкретного часу, моменту, факту настання обізнаності позивача щодо порушених його прав, свобод та інтересів

Крім цього, позивачем не заперечується факт отримання довідок про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення 08.08.2023 року.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд враховує, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №922/1467/20 зазначено, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Окремо слід наголосити на тому, що отримання позивачем відповіді на інформаційний запит від 02.11.2023 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

В даному ж випадку, позивачем порушено принцип "обачності", оскільки будучи обізнаним про порушення своїх прав з 08.08.2023 року, останній мав можливість звернутись до суду в межах встановлених законом строків, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, оскільки, як зазначено судом вище, з 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, є обмеженим та становить три місяці з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

В той же час, до суду позивач звернувся 01.12.2023 року, тобто з пропуском строку встановленого статтею 233 КЗпП України.

Разом з тим, жодних об`єктивних причин, підтверджених належними доказами, за яких позивач не міг звернутись до суду у встановлений строк, у заяві не наведено.

Відповідно до частини 15 статті 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки, позивачем не надано доказів наявності поважних причин, які б унеможливлювали звернення до суду у визначений законом строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 171,240, 248, 256, 294 КАС України, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дончик Віталій Володимирович