Справа № 201/2875/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2024 року м. Дніпросправа № 201/2875/23
(суддя Покопцева Д.О., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжного Дениса Артуровича на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у справі №201/2875/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа - інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжний Денис Артурович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 09 березня 2023 року звернулася до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, згідно з яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №001136152 від 27 лютого 2023 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжним Денисом Артуровичем, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки не зафіксовано, що автомобіль було припарковано у зоні дії дорожніх знаків, які дозволяють чи забороняють зупинку чи стоянку, як того вимагає п.п. Б п.15.10 розділу 15 ПДР. При цьому позивач зазначає про те, що легковий автомобіль було залишено на краю тротуару, який відокремлений від проїзної частини газоном, при цьому залишено щонайменше 2 метри для вільного руху пішоходів, що не порушує правил запинки та стоянки визначені ПДР.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року позов задоволено повністю.

Суд, скасував постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №001136152 від 27 лютого 2023 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжним Денисом Артуровичем, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496,20 грн, витрати на правничу допомогу 5500 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжний Д.А. , зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що належними доказами доведено, що позивачем здійснено зупинку на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками, а висновок суду першої інстанції про протиправність постанови є неправильним. Також заявник вважає явно завищеною суму витрат на професійну правничу допомогу, стягнуту судом на користь позивача. Сума в розмірі 5500 грн є непропорційної та неспівмірною за складністю справи, з ціною позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії РАП №001136152 від 27 лютого 2023 року, 21.02.2023 року о 10 год 49 хв транспортним засобом Nissan Juke, державний номер НОМЕР_1 , здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпро, проспект Гагаріна, 88, чим порушено вимоги п.п. «б» п. 15.10 ПДР. Стоянка на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками), та вчининено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.10).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі Правила дорожнього руху) встановлено, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Разом з тим, абзацом в) пункту 15.10 Правил дорожнього руху заборонено стоянку на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що Правилами дорожнього руху надано водіям право на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог: стоянка здійсниться легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

В цьому випадку дослідженими фотознімками, наданими позивачем та відповідачем, доведено, що легковий автомобіль позивача розташований безпосередньо біля краю тротуару, який відокремлений від проїзної частини газоном. При цьому для вільного руху пешоходів залишено більше ніж 2 метри (а.с.17,18,19,20).

Тому є очевидним висновок, що здійснюючи стоянку транспортного засобу на тротуарі із забезпеченням проходу для пішоходів не менше 2 метрів, водій підпадає під виключення з заборони, встановленої абзацом б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху щодо заборони стоянки на тротуарах, тобто не порушує правил зупинки та стоянки, встановленої Правилами дорожнього руху.

Доказів протилежного відповідачами не надано.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем як суб`єктом владних повноважень порушення позивачем абзацу б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП.

Доводи скаржника про незастосування абзацу в) пункту 15.10 Правил дорожнього руху до спірних правовідносин, позаяк автомобіль був розташований на тротуарі, а не на краю тротуару, є помилковими, оскільки автомобіль позивача, виходячи з фотознімків, розташований саме безпосередньо біля краю тротуару, який відокремлений від проїзної частини газоном, при цьому доказів того, що для вільного руху пішоходів залишено менше ніж 2 метри відповідачем суду не надано.

Щодо доводів скаржника про те, що транспортним засобом позивача здійснювався рух тротуаром, що є порушенням пункту 11.13 Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності за зупинку/стоянку на тротуарі, а не за рух автомобіля тротуаром.

Стосовно доводів апелянта, що заявлені до стягнення витрати не є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складністю справи й ціною позову, суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 340 грн, в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 5500 грн, що свідчить про відсутність співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги визначеної адвокатом, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність зменшення розміру присудженої до відшкодування позивачу правничої допомоги у цій справі до 1000 грн.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення вимог позивача щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5500 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн та прийняти у цій частині нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у справі №201/2875/23 слід залишити без змін.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжного Дениса Артуровича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у справі №201/2875/23 скасувати в частині стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн та прийняти у цій частині нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у справі №201/2875/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва