Справа № 420/29610/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 30 жовтня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням уточнень від 18.12.2023, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника стартово-командної станції взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 02 вересня 2023 року, Наказом №118, командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності сержанта ОСОБА_1 , як вбачається з наказу за порушення пункту 2.13 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року «Про правила дорожнього руху» та ст.34 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30 червня 1993 року (зі змінами), начальника стартово-командної станції взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Мотивуючи це тим що, позивач 29 серпня 2023 року незважаючи на заборону командира військової частини НОМЕР_2 викладеної в телеграмі від 12 червня 2022 року №350/174/30/95пе та командира військової частини НОМЕР_1 щодо керування мототранспортом без належної реєстрації та відсутності посвідчення водія, сержант ОСОБА_1 , неодноразово був помічений за керуванням мототранспорту за що отримував зауваження. Не погодившись з даним Наказом, позивач в усній формі подав заперечення командиру, які були проігноровані, та 14 вересня 2023 року було подано рапорт на отримання копії витягу з наказу для його подальшого оскарження в суді. Позивач вважає вищезгаданий наказ незаконним та таким що підлягає скасування. Відповідно до Наказу Відповідача, Позивач керував електричним скутером «Leyman» потужністю 2.5 кВт (що підтверджується відповідним документом «Специфікація, характеристики»). Таким чином, підполковник ОСОБА_3 дійшов хибних висновків щодо необхідності наявності водійського посвідчення категорії А1, посилаючись на те що скутер «Leyman» є мопедом. Виходячи з діючих положень Правил, для електроскутерів не встановлено ніяких правил за винятком тих з них, які не розвивають швидкість понад 40 км / год: пункт 11.7 ПДР: «Транспортні засоби, швидкість руху яких не повинна перевищувати 40 км / год, або які з технічних причин не можуть розвивати таку швидкість та повинні рухатися якомога ближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується обгін, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом». Саме тому при управлінні електротранспортом до 3000 Вт не потрібно мати ані посвідчення водія, ані реєстраційних документів на нього.

Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із наведенням підстав для такого поновлення та надання позовної заяви в редакції з урахуванням вимог ст.ст. 5, 160 КАС України.

Ухвалою судді від 21.11.2023 було продовжено строк для позивача на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 12.12.2023 ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву; відкрити провадження у адміністративній справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Також, суддя ухвалив витребувати у військової частини НОМЕР_1 документи та інформацію на підставі яких прийнято наказ від 02 вересня 2023 року №118.

26.12.2023 до суду (вх.№46782/23) від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що електричний скутер «Leyman», яким керував позивач потужністю 2,5кВт є транспортним засобом (мопедом) або іншим двоколісним транспортним засобом та вимагає отримання посвідчення водія відповідної категорії на його керування. Крім того, у відповідності до Закону України «Про дорожній рух», вказаний транспортний засіб підлягає обов`язковій державній реєстрації.

26.12.2023 до суду (вх.№46784/23) від військової частини НОМЕР_1 надійшли витребувані в ухвалі від 12.12.2023 матеріали.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Матеріали справи містять наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2022 №350/174/30/95/пс (а.с.90), яким, окрім іншого, наказано з метою збереження життя та здоров`я особового складу, недопущення бойових втрат серед особового складу, провести огляд транспортних засобів, особливо скутерів, мопедів, мотоциклів на предмет наявності у водія посвідчення з відповідними категоріями на право керування транспортним засобом, наявності державних реєстраційних номерів на транспортний засіб та захищених мотошоломів. При відсутності зазначеного заборонити подальше використання транспортних засобів.

Начальник штабу перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 звернувся на адресу командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом (а.с.86), у якому доповідав, що незважаючи на заборону командира військової частини НОМЕР_2 та командира військової частини НОМЕР_1 , начальник радіостанції стартово-командної станції взводу радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 , неодноразово був помічений за керуванням мототранспорту за що отримував зауваження. Не дивлячись на це, сержант ОСОБА_1 продовжує порушувати заборону керуванням мототранспорту.

Матеріали справи містять характеристику електричного скутеру «Leyman» (а.с.15, 49, 91), відповідно до якої номінальна/максимальна потужність двигуна скутеру становить 2 кВт/2,5кВт.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.08.2023 №169 «Про призначення службового розслідування» (а.с.87), наказано провести службове розслідування стосовно порушення вимог керування мототранспортом на технічній території військової частини.

Матеріали справи містять акт від 02.09.2023 №42/133 про відмову надавати пояснення сержантом ОСОБА_1 .

Командиром взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 було проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов порушення вимог керування мототранспортом на технічній території військової частини НОМЕР_1 , за результатом якого складено акт №421/134 (а.с.81-85), затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 02.09.2023, за висновками якого сержант ОСОБА_1 своїми умисними діями порушив вимоги пункту 2.13 Правил дорожнього руху України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.09.2023 №118 «Про результати службового розслідування» (а.с.8-10, 42-44), відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами) зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (зі змінами) та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2023 року №169 «Про призначення службового розслідування», командиром взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин та умов порушення вимог правил дорожнього руху під час керування мототранспортом на технічній території військової частини НОМЕР_1 , а також ступеня вини начальника радіостанції стартово-командної станції взводу радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що 29 серпня 2023 року незважаючи на заборону командира військової частини НОМЕР_2 викладеної в телеграмі 12 червня 2022 року №350/174/30/95/пс та командира військової частини НОМЕР_1 щодо керування мототранспортом без належної реєстрації та відсутності посвідчення водія, сержант ОСОБА_1 , неодноразово був помічений за керуванням мототранспорту за що отримував зауваження. Не дивлячись на це, сержант ОСОБА_1 продовжує порушувати заборону керуванням мототранспорту.

В ході проведення службового розслідування сержант ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення згідно статті 63 Конституції України (ніхто не може бути примушений давати показання та пояснення проти себе, членів своєї сім`ї, які можуть бути покладені в основу обвинувачення у вчиненні злочину).

Згідно технічної інструкції до електричного скутеру «Leyman», яким керує сержант ОСОБА_1 , потужність двигуна даного електричного скутеру даної моделі становить 2,5кВт.

При цьому, в пункті 1.10 Правил дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України) в загальних положеннях сформульовано, які транспортні засоби слід вважати механічними, а які відносити до мотоциклів і мопедів. А саме:

мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 кубічних сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Постановою Кабінету Міністрів України №511 від 20 травня 2009 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 та затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в тому числі А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 кубічних сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до пункту 2.13 ПДР України до категорії А1 належать транспортні засоби мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 кубічних сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Таким чином, електричний скутер «Leyman», яким керує сержант ОСОБА_1 є транспортним засобом (мопедом) та вимагає отримання посвідчення водія відповідної категорії на його керування.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30 червня 1993 року (зі змінами) державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Враховуючи наведені положення сержант ОСОБА_1 керує електричним скутером «Leyman» потужністю 2,5 кВт без відповідної державної реєстрації в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Враховуючи досліджені в ході проведення службового розслідування факти, встановлено, що даний випадок керування власним електричним скутером «Leyman» потужністю 2,5 кВт 29 серпня 2023 року сержантом ОСОБА_1 став можливим внаслідок особистої безвідповідальності військовослужбовця.

Вбачається, що за формою вина сержанта ОСОБА_1 є навмисною, оскільки порушення правил дорожнього руху було скоєно ним у стані свідомості за відсутності впливу інших осіб та об`єктивних причин.

Обставин, що пом`якшують відповідальність військовослужбовця не встановлено.

Мотиви протиправної поведінки військовослужбовця обумовлюються особистою безвідповідальністю сержанта ОСОБА_1 .

Виходячи з вище викладених обставин результатів проведеного службового розслідування та з метою не допущення подібних випадків у подальшому, наказано: «За порушення до пункту 2.13 Правил дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року «Про Правила дорожнього руху» та статті 34 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30 червня 1993 року (зі змінами) начальника радіостанції стартово-командної станції взводу радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану (п.1).

Вважаючи спірний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Так, відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У пункті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Частиною 2 статті 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Інструкція №608).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Для визначення правомірності або протиправності наказу про застосування дисциплінарного стягнення необхідно встановити наявність або відсутність складу дисциплінарного правопорушення.

В спірних правовідносинах об`єктом дисциплінарного правопорушення є суспільні відносини та цінності, що охороняються правом, на які спрямовано посягання суб`єкта правопорушення, додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Об`єктивна сторона - дії позивача, а саме керування мототранспортом без належної реєстрації та відсутності посвідчення водія. Об`єктивна сторона - у формі умислу. Суб`єкт - військовослужбовець - позивач.

Так, як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, позивач є військовослужбовцем та в період проходження ним військової служби командиром військової частини НОМЕР_1 наказом, прийнятим за результатами службового розслідування за порушення військової дисципліни було накладені стягнення.

Суд акцентує увагу на тому, що дисциплінарне стягнення було накладено на військовослужбовця не за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2022 №350/174/30/95/пс (а.с.90), яким, окрім іншого, наказано з метою збереження життя та здоров`я особового складу, недопущення бойових втрат серед особового складу, провести огляд транспортних засобів, особливо скутерів, мопедів, мотоциклів на предмет наявності у водія посвідчення з відповідними категоріями на право керування транспортним засобом, наявності державних реєстраційних номерів на транспортний засіб та захищених мотошоломів.

Більш того, у вказаному наказі визначено, що при відсутності зазначеного необхідно заборонити подальше використання транспортних засобів.

Як вказано у спірному наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.09.2023 №118 «Про результати службового розслідування», службове розслідування проведено з метою уточнення причин та умов порушення вимог правил дорожнього руху під час керування мототранспортом на технічній території військової частини НОМЕР_1 та наказано начальника радіостанції стартово-командної станції взводу радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану за порушення до пункту 2.13 Правил дорожнього руху України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух».

За приписами ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1, 2 ст. 77 КАС України).

З урахуванням наведених принципів доказування при розгляді адміністративних справ, тягар доказування правомірності свого рішення, покладається на суб`єкта владних повноважень, але такий тягар доказування не означає презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень і одночасно не позбавляє позивача, в свою чергу, обов`язку доказування обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення викладений Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №813/3020/16 провадження 9901/22208/18).

Суд зазначає, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна.

Застосування заходів дисциплінарного впливу не ставиться законом у залежність від того, чи притягнута особа до інших видів відповідальності, в тому числі, адміністративної.

Разом з тим, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, на переконання суду, слід з`ясувати обставини скоєного, його причини.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 07.11.2019 у справі №826/1610/18.

Отже, у контексті спірних правовідносин слід з`ясувати чи порушено позивачем під час керування мототранспортом на технічній території військової частини НОМЕР_1 пункт 2.13 Правил дорожнього руху України та статтю 34 Закону України «Про дорожній рух».

Так, статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.10 ПДР України: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до п.п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобі повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії).

Згідно п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Пунктом 1.10 ПДР України наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них.

Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, ПДР розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018.

Позивачем в позовній заяві наголошено, що останній повністю заперечує свою вину, так як він не є суб`єктом вчинення вказаних правопорушень, оскільки транспортний засіб електричний скутер «Leyman», яким він керував, не є механічним транспортним засобом, адже має потужність двигуна 2.5 кВт, тобто менше ніж 3 кВт.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується те, що електричний скутер «Leyman» має потужність електродвигуна 2,5 кВт.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про державний рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Пунктом 30.1 ПДР передбачено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно з пп. «в» п.2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

При цьому, як з`ясовано судом, транспортний засіб електричний скутер «Leyman» з потужністю електродвигуна 2,5 кВт, не належить до механічних транспортних засобів (на вказаний транспортний засіб не поширюється поняття механічного транспортного засобу), а тому особа, яка ним керує, не є суб`єктом порушення пункту 2.13 ПДР та статті 34 Закону України «Про дорожній рух».

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення пункту 2.13 ПДР та статті 34 Закону України «Про дорожній рух» під час керування електричний скутер «Leyman» є неправомірним, а відтак спірний наказ є таким, що підлягає скасуванню.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

В матеріалах справи міститься квитанція № від 08.10.2023 про сплату позивачем судового збору у сумі 1073,60 грн (а.с.7).

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, керуючись ст.139 КАС України, суд вважає за доцільне стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.09.2023 №118 «Про результати службового розслідування».

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА