Справа № 320/13326/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, суддя Щавінський В.Р., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко № 326-о від 27.03.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 01.04.2023;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 01.04.2023 по дату прийняття судом рішення у даній справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України з 01.04.2023 відповідно до ст. 371 КАС України;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць відповідно до ст. 371 КАС України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до наказу в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко № 1789-о від 30.11.2022 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України, за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) з 01 грудня 2022 року.

22.03.2023 позивач отримав попередження про наступне звільнення, датоване 22.03.2023 за підписом в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко, наступного змісту: «Відповідно до наказів Державної податкової служби України від 14.01.2022 року № 22 «Про введення в дію Структури апаратів Державної податкової служби України та затвердження Організаційної структури та Переліку індексів структурних підрозділів апарату ДПС» (зі змінами), від 19.01.2023 № 1-ф «Про введення в дію Штатного розпису на 2023 рік Державної податкової служби України» та від 20.02.2023 № 7-ф «Про введення в дію Переліку змін № 1 до Штатного розпису на 2023 рік Державної податкової служби України» скорочується посада державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України (ліквідація відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції) без скорочення чисельності та штату державних службовців.

У зв`язку з цим відповідно до пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» попереджаємо Вас про наступне звільнення з посади начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України.

Ви підлягатимете звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» через 30 календарних днів з моменту ознайомлення з цим попередженням.

Зазначаємо, що до дня звільнення включно (припинення державної служби) Ви зобов`язані виконувати свої посадові обов`язки в повному обсязі, дотримуватися умов службовою розпорядку».

Окрім того, у вищевказаному попередженні містилося повідомлення наступного змісту: «Згідно з Законом України від 12 травня 2015 року № 389-УШ «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) (далі - Закон) державні службовці призначені відповідно до статті 10 Закону не можуть бути переведені на інші посади державної служби».

Відповідно до наказу в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко № 326-о від 27.03.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України, 31 березня 2023 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (зі змінами).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Нормативно-правовим документом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу», державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

У силу п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну службу» посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

За визначенням п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

За результатами системного аналізу положень ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суд приходить до висновків, що при звільненні державного службовця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»:державного службовця попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів про звільнення;одночасно з попередженням про звільнення державному службовцю пропонується інша рівнозначна посада державної служби або, як виняток, нижча посада державної служби, і лише у випадку відсутньої можливості запропонувати відповідні посади чи у разі відмови від запропонованих посад, законом надається можливість звільнити державного службовця.

Отже, звільнення особи з державної служби з підстав скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців допускається та є правомірним лише у випадку, коли державного службовця було попереджено про наступне звільнення у строки, встановлені Законом, та неможливо запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Водночас, приписи ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» дозволяють здійснити таку процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 380/9574/21, від 23.02.2023 у справі № 140/9066/21, від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21 та від 12.04.2023 у справі № 340/1791/22.

Проте, у порушення наведених законодавчих приписів, встановлених ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», при звільненні позивача відповідачем не було дотримано процедури припинення державної служби.

Згідно Штатного розпису на 2023 рік Державної податкової служби України, введеного в дію наказом від 19.01.2023 № 1-ф, штат ДПС становив 1629 штатних одиниць.

Наказом ДПС від 13.02.2023 № 108 «Про внесення змін до наказу ДПС від 14.01.2022 № 22» відділ організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції (4 шт. од) ліквідовано та за рахунок вивільненої чисельності збільшено чисельність відділів розробки та організації заходів з питань запобігання та виявлення корупції (7 шт. од), контролю за дотриманням антикорупційного законодавства (7 шт. од), методичного та консультативного забезпечення та координації роботи уповноважених підрозділів з питань запобігання та виявлення корупції територіальних органів ДПС (5 шт. од) на 1 од. кожний відповідно.

Відповідно до наказу від 20.02.2023 № 7-ф «Про введення в дію Переліку № 1 змін до Штатного розпису на 2023 рік Державної податкової служби України» виведено зі штатного розпису відділ організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, у зв`язку зі змінами до штатного розпису, загальна кількість шатних одиниць не змінилася та продовжує становити 1629 штатних одиниць.

Окрім того, позивач 22.03.2023 отримав попередження про наступне звільнення, датоване 22.03.2023, за підписом в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко та у подальшому був звільнений з займаної посади начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України 31.03.2023, на підставі наказу в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко № 326-о від 27.03.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

За таких підстав, протиправним є звільнення позивача відповідачем вже 31.03.2023, тоді як попередив відповідач позивача про наступне вивільнення 22.03.2023, тобто звільнення відбулося менш ніж за 30 днів.

Що стосується посилання відповідача про доведення інформації позивачу, згідно якого 23.02.2023 о 13 год. 08 хв. на телефон позивача направлено СМС повідомлення, у якому зазначено, що відповідно до Наказу ліквідовано відділ організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції, то суд першої інстанції вірно вважає їх безпідставними.

Так, до матеріалів справи відповідачем надано скриншот СМС повідомлення (а.с.138, т.1)

Проте, зазначене СМС повідомлення не містить попередження позивача про його наступне звільнення, не містить коли саме позивача буде звільнено з роботи, тоді як в даному повідомленні лише зазначено про прийняття наказу від 14.01.2022 про ліквідацію відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції та запропоновано позивачу прибути до Департаменту персоналу.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, повідомлення про ліквідацію відділу, не є тотожним повідомленню про наступне звільнення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» повідомлення державного службовця про наступне звільнення має бути у письмовій формі, тоді як СМС повідомлення про ліквідацію відділу не може вважатись належною формою письмового повідомлення про наступне звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дане порушення є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення/керівника державної служби, та не може вважатися формальним, як на цьому наголошує відповідач у своєму відзиві на позов по даній справі.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в порушення вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» одночасно з попередженням про звільнення, а також протягом усього часу з дати попередження про звільнення до дати прийняття оскаржуваного наказу, позивачу також не було запропоновано рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Вжите у ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» слово «пропонує» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Питання - пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні, законодавець не залишив на розсуд суб`єкта призначення, а визначив як обов`язок, який покладено на суб`єкта призначення, проте Державна податкова служба України такий обов`язок не виконала.

Як убачається з матеріалів даної справи, як на момент попередження позивача про наступне звільнення, так і на час його звільнення в Державній податковій службі України були наявні вакантні посади.

Зокрема, станом на 22.03.2023 в апараті Державної податкової служби України було 143 вакантних посади, серед яких вакантні посади директорів та заступників директорів різних Департаментів, а також начальників та заступників начальників різних відділів. Дана інформація підтверджується наявним у матеріалах даної справи Переліком вакантних посад апарату Державної податкової служби України станом на 22.03.2023.

Проте, відповідач не запропонував позивачу жодної із вакантних посад вим порушив вимоги ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Також судом встановлено, що 31.03.2023 позивача ознайомлено з Наказом Державної податкової служби України № 326-о від 27.03.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Тобто наказ про звільнення видано через 5 (п`ять) днів після попередження про наступне звільнення.

При цьому, в Наказі № 326-о від 27.03.2023 зазначено, що підставою для звільнення є: протокол про доведення інформації ОСОБА_1 23.02.2023, попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , частина четверта статті 87 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, є вірними доводи суду першої інстанції про те, що встановлені судом порушення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у своїй сукупності, є істотними порушеннями процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (відповідача), які впливають на остаточний її результат, яким - в контексті цієї справи - є спірний наказ про звільнення позивача, який не відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а значить є протиправним, та як наслідок підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у подібних справах у постановах від 19.11.2020 у справі №400/262/19, від 20.03.2023 у справі №580/7962/21, від 11.05.2023 у справі №380/13484/21, від 23.02.2023 у справі №140/9066/21, від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 22.12.2022 у справі №640/17678/21.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що до зауважень відповідача, наведених ним у своєму відзиві, стосовно того, що порушення процедури прийняття спірного наказу не є підставою для його скасування, так як саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати наслідків його недійсності, що начебто відповідає позиції Верховного Суду.

Зокрема, посилання відповідача на практику Верховного суду, викладену у постановах від 03 березня 2021 у справі №638/13346/18 тп від 14 липня 2021 у справі №756/7311/20 колегія суддів вважає помилковою, оскільки правовідносини у цих справах та у справі, що розглядається, не є подібними та стосуються різних обставин.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 1789-о від 30.11.2022 позивача призначено на посаду начальника відділу організації роботи з оцінки корупційних ризиків Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної податкової служби України, за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) з 01 грудня 2022 року.

22 березня 2023 року позивач отримав попередження про наступне звільнення за підписом в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяни Кірієнко.

У даному попередженні містилося повідомлення наступного змісту: «Згідно з Законом України від 12 травня 2015 року № 389-УШ «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) (далі - Закон) державні службовці призначені відповідно до статті 10 Закону не можуть бути переведені на інші посади державної служби».

Проте, ні ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ні іншими положеннями даного закону не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Таким чином Законом України «Про правовий режим воєнного стану» не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, а отже необхідно керуватися спеціальним законом, який регулює відносини щодо припинення державної служби із зазначених підстав є саме Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зокрема ч. 3 ст. 87 даного Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин, які пов`язані саме з припиненням державної служби з вищевказаних підстав, підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а саме ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу». В свою чергу, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не підлягають застосуванню, у даній справі що стосується питання відсутності підстав для запропонування позивачу інших наявних вакантних посад.

Отже, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не звільняє суб`єкта призначення від обов`язку дотримуватись положень ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» під час процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Частина 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», яка є спеціальною нормою, не містить жодних виключень, за наявності яких суб`єкт призначення звільнявся би від обов`язку дотримуватись положень даної норми під час здійснення процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, в т.ч. й щодо переведення державного службовця за його згодою на одну з вакантних посад.

За таких підстав, незалежно від того, чи призначений державний службовець на посаду без проведення конкурсу на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», чи за результатами проведеного конкурсу, суб`єкт призначення у разі здійснення процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, зобов`язаний перевести державного службовця за його згодою на одну з вакантних посад.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Частиною 2 статті 64 Конституції України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Коституції.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан.

З метою врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу, враховуючи необхідність забезпечення збалансованості між скороченням видатків роботодавців на оплату відпусток, надурочних годин, годин роботи у святкові та вихідні дні тощо, та забезпеченням мінімально необхідних прав та гарантій працівників, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX.

Статтею 1 Закону передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2 та 3 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на зазначене, колегією суддів не встановлено, що даним законом обмежено гарантоване Конституцією України, а саме частиною 6 статті 43, право громадян на захист від незаконного звільнення.

Водночас, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» взагалі не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачу вакантні посади з урахуванням його кваліфікації та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі Олександр Волков проти України (Заява № 21722/11).

Оскільки наказ відповідача про звільнення позивача з роботи є протиправним та підлягає скасуванню, наявні правові підставі для поновлення його на посаді, яку він займав перед звільненням.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, днем звільнення вважається останній день роботи з дня, наступного за днем звільнення, а саме з 01.04.2023.

Аналогічна парвова позиція викладені Верховним Судом у постанові від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 зазначила, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Відповідно до положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується серед іншого у випадках вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, за час вимушеного прогулу позивача, судом першої інстанції вірно застосовано розмір доходу останнього на відповідній посаді за січень та лютий 2023 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення, яка відбулась в березні 2023 року.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи, а саме довідки про доходи позивача убачається, що його сукупний дохід за січень-лютий 2023 року становив 20 124,72 грн, що виходячи із загальної кількості робочих днів у відповідний період (18 р.д.) становить 958,32 грн середньоденного заробітку.

Період вимушеного прогулу позивача складає 83 робочі дні та обраховується починаючи з першого робочого дня після звільнення - з 03.04.2023 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 26.07.2023.

Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній зарорбіток за час вимушеного прогулу в рощміврі 79 540,56 грн (83 дні х 958,32 грн.).

В ході апеляційного розгляду справи, представник відповідача не заперечувала правильність проведеного судом першої інстанції розрахунку розміру середнього заробітку, зазначеного в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд першої інстанції вірно застосував дану норму закону та звернув до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 19166,40 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 24 січня 2024 року.