Справа № 620/4567/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4567/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо видання наказу від 20.03.2023 № 1355 про притягнення майора ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та не виплати йому щомісячної премії та одноразової винагороди за безпосередню участь у бойових діях у розмірі 100 000 грн., передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 року.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 12 червня 2023 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не встановлено наступне: хто саме та у який спосіб видав наказ щодо підпорядкування старшому лейтенанту ОСОБА_3 майора ОСОБА_1 ; хто саме та коли визначив ОСОБА_1 з`явитися до розташування 47 резервної роти; не встановлено вини позивача в порушенні наказу про прибуття до 47 резервної роти, оскільки на той час він виконував наказ вищого командування щодо здачі посади - відвідував медичний підрозділ цієї військової частини.

Колегія суддів, керуючись п. 1,3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.04.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №4 (по стройовій), яким з 20.04.2022 було зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення майора ОСОБА_1 (посада - начальник прес-служби).

23.01.2023 видано наказ №74, яким майора ОСОБА_1 звільнено з попередньої посади начальника прес-служби та призначено офіцером резерву 47 запасної роти.

Станом на час видання наказу №74 командиром 47 запасної роти, згідно наказу №96 від 18.07.2022, був ОСОБА_3 .

У наказі по стройовій №26 від 26.01.2023, з урахуванням змін внесених наказом №63 від 04.03.2023, зазначено: вважати майора ОСОБА_1 з 27.01.2023 таким, що вибув в підпорядкування командиру 47 запасної роти.

27.01.2023 за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №453 про призначення службового розслідування.

11.03.2023 складено Акт службового розслідування, а 20.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ №1355, яким завершено службове розслідування; накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» на майора ОСОБА_1 за невчасне повернення до розташування підрозділу (місця служби), неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення військової дисципліни; наказано не включати майора ОСОБА_1 до наказу про виплату одноразової винагороди за січень 2023 року.

На погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в даному адміністративному позові вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Згідно п.16 Розділу 1 ч. І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 26 та 27 Розділу 1 ч. І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 5 Дисциплінарного статут передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених КУпАП.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Порядок).

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку встановлено, службове розслідування може призначатися зокрема у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів.

Відповідно п.1 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно п.п.1-3 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

У постанові від 19 лютого 2020 року по справі №813/1021/17 Верховний Суд висловив правову позицію відповідно до якої підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Колегія зазначає, що у випадку самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з метою встановлення вини такого військовослужбовця, а також уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню таких дій, відповідно до вимог ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.4 ст. 85 Дисциплінарного статуту та п.1 Розділу ІІ Порядку має бути проведено службове розслідування.

У письмових пояснення, позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначив, що 27.01.2023 він знаходився на консультації у лікаря в медичній роті військової частини НОМЕР_1 , а потім зустрічався з журналістами, з якими співпрацювали офіцери прес-служби частини у місті Краматорську в кафе-біля центрального парку.

Отже з письмових пояснень позивача чітко прослідковується факт перебування позивача 27.01.2023 (весь день) поза межами дислокації свого підрозділу.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів отримання ним наказу чи дозволу на зустріч з журналістами в кафе.

Крім того позивач не зазначає, де він перебував до 13:00 та в період часу з 15:30 до 18:00 цього дня.

Позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував факт узгодження ним своїх дій, а саме вирішення у продовж дня (27.01.2023) власних справ, жодним чином не пов`язаних з виконанням службових обов`язків або передачею попередньої посади, з керівництвом військової частини.

Крім цього позивачем було проігноровано усний наказ командира 47 запасної роти старшого лейтенанта ОСОБА_3 прибути до розташування підрозділу о 18:30 27.01.2023.

Вказані обставини свідчать про те, що майор ОСОБА_1 грубо порушив військову дисципліну, за що був правомірно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» військовослужбовцям Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення Заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агрссора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок №260).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Пунктом 5 XVI розділу Порядку № 260 передбачено, що щомісячні премії не виплачуються за невихід па службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Колегія суддів вважає, що оскільки 27 січня 2023 року позивач був відсутній на військовій службі без поважних причин, що підтверджується висновками за результатом проведеного службового розслідування, відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства було прийнято обґрунтоване рішення про невиплату майору ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди.

Доводи позивача про те, що він не підпорядковувався старшому лейтенанту ОСОБА_3 , спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме наказом по стройовій №26 від 26.01.2023, з урахуванням змін внесених наказом №63 від 04.03.2023, у якому зазначено: вважати майора ОСОБА_1 з 27.01.2023 таким, що вибув в підпорядкування командиру 47 запасної роти ( ОСОБА_3 ).

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не встановлено хто саме та коли визначив ОСОБА_1 з`явитися до розташування 47 резервної роти.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки у своїх письмових поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, позивач власноруч вказав, що 27.01.2023 він готувався до здачі посади. Командиром 47 запасної роти було зазначено, що до 18:30 27.01.2023 він повинен з`явитися в розташування підрозділу. Нижче у письмових поясненнях позивач зазначив, що у визначений час не мав можливості з`явитися у зв`язку з необхідністю завершити всі заплановані справи, про що доповідав командиру 47 запасної роти.

Вказані обставини підтверджують факт обізнаності позивача на якій посаді з 27.01.2023 він перебував, кому підпорядкувавася та чиї накази мав виконувати.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких