Справа № 420/12604/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12604/23

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 12.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

У травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь (позивач, ТОВ Автомагістраль-Південь) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправними та скасування прийнятих Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті постанов про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» адміністративно-господарського штрафу:

-№ПШ019465 від 22.05.2023 року, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.;

-№ПШ019464 від 22.05.2023 року, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач у позові зазначив, що не є автомобільним перевізником, являється власником транспортного засобу та використовує транспортний засіб лише для власних господарських потреб, відтак накладення на нього відповідальності за порушення ч.1 абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до власника транспортного засобу є необґрунтованим та протиправним.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи тим, що оскаржувані постанови прийняті правомірно, обґрунтовано та з передбачених нормами чинного законодавства підстав.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство подало апеляційну скаргу, у якій вказуючи на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у даній справі нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість та необґрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно того, що на позивача розповсюджуються вимоги п.1.4 Положення №340, оскільки, як зауважує скаржник, дана норма містить наступні критерії транспортних засобів, на які не розповсюджується дія Положення, а саме: - транспортні засоби спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування; - транспортні засоби, котрі забезпечують експлуатацію дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі. При цьому, скаржник звертає увагу, що ТОВ «Автомагістраль-південь», на виконання умов договорів від 10.06.2022р. 4Е-2020, 5Е-2022, 6-Е-2022 та 7Е-2022 відповідно до обсягів робіт наданих Змовником, виконує роботи з експлуатаційного утримання доріг загального користування по усій Сумській області, однак вказаним договорам суд першої інстанції також не надав належної правової оцінки. Отже, на думку апелянта, категорія транспортних засобів, на які не розповсюджується вказана норма п.1.4 Положення №340 є більш ширшою, ніж вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і не стосується виключно спеціальних транспортних засобів, які здійснюють негайний ремонт автомобільної дороги в радіусі не більше 150 км. від об`єкта будівництва (ремонту), як те зазначено в оскаржуваному судовому рішенні.

Також, апелянт звертає увагу на те, що Товариство позивача є підприємством, основним видом діяльності якого є будівництво доріг і автострад, та яке виконує термінові й невідкладні завдання, пов`язані з відновленням об`єктів критичної інфраструктури, будівництвом, ремонтом та експлуатаційним утриманням автомобільних доріг і мостів, для забезпечення та посилення обороноздатності держави. Для здійснення своєї господарської діяльності, позивачем у тому числі використовується велика кількість транспортних засобів та спеціальних механізмів. Зупинені працівниками Укртрансбезпеки транспортні засоби позивача 24.03.2023р., були задіяні при виконанні робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення, що підтверджується зокрема листом Служби автомобільних доріг у Сумській області, який між тим, на думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив та не надав йому належної оцінки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення без змін мотивуючи зокрема тим, що положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документів, зокрема, роздруківки даних роботи цифрового тахографа на водія, картку водія до цифрового тахографа, які у спірному випадку при перевірці транспортних засобів позивача 24.03.2023р. були відсутні. Відповідач у відзиві звертає також увагу, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених у інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини. Відповідач наголошує на помилковості тверджень скаржника про те, що Товариство у спірному випадку не є суб`єктом відповідальності, оскільки такі доводи не узгоджуються з приписами ЗУ «Про автомобільний транспорт». Вважає обкантованим та правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.311, ст.312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Сторонами у справі не висловлено заперечень з приводу розгляду справи апеляційним судом в порядку письмового провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.03.2023 року працівниками відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області було здійснено перевірку транспортних засобів, а саме зупинено та перевірено транспортні засоби, марки Ford (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ), якими керували водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому під час перевірки водіями було надано контролюючому органу копії товарно-транспортних накладних від 24.03.2023 року №2 та №4, в яких вказано наступну інформацію: автопідприємство - товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь», вантажовідправник ТОВ «Шляховик-97», вантажоодержувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь», пункт навантаження: а/д Р-61 конус, смт Степановка, пункт розвантаження: об`єкт №9, найменування вантажу песок (м3).

За результатами здійснення перевірки контролюючим органом були складені акти №355037 та №355038 від 24.03.2023 року, у висновках якого зазначено про порушення позивачем ч.1 абзацу 3 статті ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема відсутня карта водія до цифрового тахографа, яка передбачена п.3.3. Наказу МТЗУ №385 від 24.086.2010 року.

Також судом встановлено, що 22.05.2023 року відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки було винесені постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів:

- №ПШ019465 від 22.05.2023 року, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» за порушення ч. 1 абзацу 3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» було накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.;

№ПШ019464 від 22.05.2023 року, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» за порушення ч.1 абзацу 3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» було накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням відповідача та вважаючи їх протиправними, товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив фактично з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних постанов, оскільки за наслідками розгляду справи було підтверджено встановлене перевіряючими Укртрансбезпеки порушення ст.48 вказаного Закону, що виразилось у непред`явленні на момент перевірки водіями роздруківки даних роботи (даних) цифрового тахографа на водія за 24.03.2023р.; картки водія до цифрового тахографа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його вірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Згідно зі ст.5 ЗУ "Про автомобільний транспорт", основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до статті 6 ЗУ "Про автомобільний транспорт", державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Згідно з статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, згідно якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, державний контроль за додержанням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт направлений, у тому числі, на дотримання цими суб`єктами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт": автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами статті 48 Закону №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Зі змісту наведеної вище норми статті 48 Закону № 2344-III вбачається, що перелік документів визначений вказаною нормою для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним та встановлено необхідність наявності інших документів, які передбачені чинним законодавством.

У відповідності до ст.18 Закону України № 2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: - організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; - здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; - забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; - здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (Інструкція №385).

Згідно з п. 1.4 зазначеної вище Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до п. 3.3, 3.5, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його гину згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ. внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа: дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

В свою чергу наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 року №340 зареєстрованого в міністерстві юстиції України 14.09.2010 року № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (далі -Положення №340), вимоги якого поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ, п. 1.3 цього Положення №340).

Як визначено п.п. 6.1, 6.3 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Отже, згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

З наведеного у сукупності, можна зробити висновок про те, що чинним законодавством враховуючи приписи ст. 48 Закону №2344-ХІІ, Інструкції №385 та Положення №340 встановлено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, в том числі також або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.

До того ж, вищенаведені приписи розповсюджуються в тому числі й на внутрішні перевезення.

В силу вимог абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями та 48 цього Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що за відсутності документів, зокрема, як у спірному випадку, роздруківки даних роботи (даних) цифрового тахографа на водія, картки водія до цифрового тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що підставою для висновку про порушення позивачем вимог ст. 48 Закону №2344-III та відповідно для застосування до ТОВ Автомагістраль-Південь адміністративно-господарського штрафу слугували відсутність на час проведення перевірки в одному випадку - роздруківки даних роботи (даних) цифрового тахографа на водія за 24.03.2023р.; в другому - картки водія до цифрового тахографа, які повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки, що передбачено Інструкцією№385, з урахуванням Положення №340 та ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Отже, можна погодитись із тим, що під час перевірки працівниками Укртрансбезпеки 24.03.2023р. було встановлено порушення законодавчих вимог, які в силу приписів ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» є підставою для накладення адміністративно-господарського штрафу.

Доводи скаржника про те, що на позивача не розповсюджуються приписи Положення №340, апеляційний суд оцінює критично, позаяк Товариство не підпадає під умови визначені у п. 4.1 Положення №340, адже ця норма передбачає певні умови, безпосередньо за дотримання яких дія Положення не застосовується до перевізників. Зокрема, норма п. 4.1 Положення №340 стосується перевезень, які здійснюються транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту). При цьому у водіїв таких транспортних засобів, як вірно зауважив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, повинен бути первинний документ, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, такі транспортні засоби повинні бути обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що ТОВ «Автомагістраль-Південь» здійснюючи перевезення піску з пункту навантаження: а/д Р-61 конус, смт. Степановка у пункт розвантаження: об`єкт №9 від ТОВ «Шляховик-97», згідно товарно-транспортних накладних від 24.03.2023 року №2 та №4, здійснював саме забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі на виконання укладених договорів зі Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області, ТОВ «Автомагістраль-Південь» до суду та до перевірки надано не було.

Як вбачається з товарно-транспортних накладних від 24.03.2023 року №2 та №4, позивач здійснював перевезення піску з пункту навантаження: а/д Р-61 конус, смт Степановка у пункт розвантаження: об`єкт №9 від ТОВ «Шляховик-97». При цьому як стверджує ТОВ «Автомагістраль-Південь» зазначений пісок був транспортований для його власної господарській діяльності.

При цьому у графі «відстань, км» відсутні будь-які данні.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються установлених обставин та не свідчать про те, що позивач під час проведення перевірки перевіряючими Укртрансбезпеки здійснював експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту).

З огляду на встановлені обставини справи, доводів на які посилається Товариство також не підтверджує і наданий Товариством лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області та договори від 10.06.2022р. №№4Е-2022, №5Е-2022, №6Е-2022, №7Е-2022.

До того ж, вказаний лист датований 16.05.2023р., тобто був складений вже після події яка відбулась 24.03.2023р., отже в даному випадку не є належним доказом свідчень скаржника.

Проаналізувавши лист та надані позивачем договори колегія суддів не вбачає підтвердженими доводи скаржника, на які він посилається, адже з наявних у справі матеріалів справи не вбачається, що саме за цими договорами позивач 24.03.2023р. здійснював експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту). При цьому, апелянт не вказує чи за усіма одночасно договорами ним 24.03.2023р. здійснювалась відповідна діяльність, яка б звільняла від відповідальності, чи за якимось конкретним договором із усіх перелічених ним.

З даного приводу також слушними є зауваження відповідача, наведені ним у відзиві на апеляційну скаргу, у яких вказується про те, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених у інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.

При цьому, колегія суддів наголошує, що у водіїв транспортних засобів марки FORD, державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 був відсутній документ, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, як того вимагає п.1.4 Положення №340. В свою чергу товарно-транспортна накладна не являється таким документом.

Також, позивачем не надано доказів того, що указані вище транспортні засоби були обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 ПДР.

Суд першої інстанції крім того ґрунтовно також зауважив, що придбання виробничих факторів для використання в господарській діяльності із оформленням такої господарської операції, переходом права власності на товар та подальшим транспортуванням за власний рахунок в міжміському сполученні, в даному випадку - до позивача, слід відмежовувати від переміщення товару, належного позивачеві, в межах самого підприємства за власними потребами, як то, перевезення зі складу на ферму, з току на поле, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення позивачем внутрішніх перевезень для власних потреб водії позивача надали посадовим особам товарно-транспортні накладні від 24.03.2023 року №2 та №4, а не внутрішню накладну на переміщення ресурсів в середині підприємства. Факт транспортування піску від постачальника підтверджено самим позивачем в позові.

При цьому, термін "внутрішні перевезення" не обмежується лише перевезеннями, які здійснюють автомобільні перевізники на комерційній основі в розумінні Закону №2344-ІІІ. Поняття "внутрішні перевезення" за визначенням, передбаченим ст.1 Закону №2344-ІІІ, визначає, зокрема, те, що це є перевезення вантажів між населеними пунктами держави за власний кошт, що охоплює, в тому числі, і перевезення покупцями придбаних товарів у постачальників за свій рахунок.

За таких умов судова колегія оцінює критично посилання скаржника на те, що він не є суб`єктом відповідальності відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться лиш до переоцінки встановлених судом обставин справи.

В свою чергу, установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підсумовуючи усе викладене вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Автомагістраль-південь», оскільки доведено наявність вчиненого позивачем порушення, а саме: (відсутність) ненадання (непред`явлення) для перевірки працівникам Укртрансбезпеки водіями відповідних документів, зокрема, роздруківки даних роботи цифрового тахографа на водія, картку водія до цифрового тахографа, які у спірному випадку при перевірці транспортних засобів позивача 24.03.2023р. були відсутні.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Підсумовуючи усе викладене вище, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Автомагістраль-Південь - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №420/12604/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій