Справа № 580/5079/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5079/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Губської Л.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 року № 263, в частині п. 19 та п. 19.3 щодо сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованої батальйону, а саме "вважати таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року".

Ухвалою від 26.06.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду відкрив провадження у справі, вирішив її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Чергове засідання призначено на 12.10.2023.

Позивач до позову подав заяву про поновлення строку звернення в суд, в якій зазначив що строк звернення до суду пропущений з поважних причин. В обґрунтування поважності причин зазначив, що ним неодноразово було подано до відповідача рапорти про надання відпустки за станом здоров`я, 20.12.2022 отримано відповідь від ВЧ НОМЕР_1 від 12.12.2022 року № 1614 на рапорт позивача стосовно надання відпустки за станом здоров`я, в якій зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану, а також вважається таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року. Позивач зазначив, що про існування оскаржуваного наказу дізнався лише 20.12.2022, однак не був належним чином повідомлений про видачу такого наказу відносно нього та відповідно не мав можливості оскаржити його у місячний строк. Вказав, що 30.05.2023 адвокат Шаповалов А.М. подав адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 з метою отримання документів щодо самовільного залишення військової частини позивачем, однак відповіді на адвокатський запит на момент подання позовної заяви отримано не було. Звернув увагу, що позивачу та його представнику потрібен був деякий час для подачі адвокатських запитів, збору доказів, написання та формування позовної заяви, у позивача та його представника відсутні будь-які документи, окрім копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, які б підтверджували правомірність видачі оскаржуваного наказу відносно ОСОБА_1 . Крім того зазначив, що позивач проходив стаціонарне лікування з 07.06.2022 по 10.06.2022, після лікування в стаціонарі позивач постійно проходить лікування та відвідує лікарів, що займає багато часу та призвело до пропуску встановленого законодавством місячного строку на звернення до адміністративного суду. Крім того, зазначив, що позивач проходив військову службу, виконував завдання, у зв`язку із чим не мав фізичної можливості вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, адже він виконував свій конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України під час воєнного стану.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - залишено без розгляду, відповідно до п.8 ч.1 ст 240 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивач не зазначив та не надав належних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, заяву про поновлення строку звернення суд вважає необґрунтованою, оскільки не доведено об`єктивної неможливості звернення в суд у місячний строк із дати коли позивачу стало відомо про порушення його прав оскаржуваним наказом.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч.4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Як свідчать матеріали справи, позивач підтверджує обставину отримання ним 20.12.2022 відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 12.12.2022 року № 1614 на рапорт позивача стосовно надання відпустки за станом здоров`я, в якій зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 263 від 29.09.2022 року, ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з м. Городня Чернігівської області після забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану, а також вважається таким, що самовільно залишив місце розташування м. Городня Чернігівської області з 29 вересня 2022 року.

Отже, про існування оскаржуваного наказу позивачу відомо з 20.12.2022, відтак із вказаної дати почав перебіг строку звернення із даним позовом до суду та відповідно датою його закінчення є 20.01.2023.

Однак, позов поданий до суду лише 21.06.2023, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення в суд на 5 місяців.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що доводи представника позивача, що 30.05.2023 він подав адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 для отримання документів щодо самовільного залишення військової частини позивачем, однак відповіді на адвокатський запит на момент подання позовної заяви отримано не було, не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, оскільки жодних доказів звернення до відповідача у період з 20.12.2022 по 30.05.2023 для отримання оскаржуваного наказу та необхідних доказів позивач до суду не надав.

Крім того, обставини перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2022 по 10.06.2022 мали місце вже після спливу строку звернення до суду, у зв`язку із чим не можуть бути визнані в якості поважних. Разом з тим, зазначені обставини лікування та відвідування лікарів після проходження стаціонарного лікування не перешкодили позивачу звернутись 21.06.2023 до суду із цим позовом.

Доводи позивача, що позивач проходив військову службу, виконував завдання, у зв`язку із чим не мав фізичної можливості вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не заперечує обставину відсутності у складі ВЧ НОМЕР_1 у період із 29.09.2022.

Крім того, колегія суддів враховує, що адвокатом позивача надано до суду докази укладення договору про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Юридична компанія «Шаповалов і партнери» та позивачем, відповідно до якого адвокат здійснює повноваження у цій справі з 27.09.2022 року.

Відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», процесуальних кодексів України адвокат є особою, яка має право на здійснення представництва інтересів клієнта, захист його прав, має відповідну юридичну освіту, пройшов відповідну перевірку відповідною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, здав відповідні іспити, отримав право на заняття адвокатською діяльністю, внесений до Єдиного реєстру адвокатів України (ЄРАУ). про що наявні відповідні відомості та документи додані до позовної заяви.

Статтями 19, 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено види адвокатської діяльності та професійні права адвоката.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

При цьому, ст. 12 цього Закону визначено види адвокатської діяльності, серед яких: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні: 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, у адвокатській діяльності адвокат вчиняє дії відповідно до вимог законодавства в інтересах клієнта.

Надаючи правову допомогу і маючи можливість, представник позивача адвокат Шаповалов А.М. не звертався до суду з 20.12.2022 року до 20.06.2023 року, тобто впродовж 6 місяців, будучи обізнаний в тому, що позовна давність для даних спірних відносин визначена у 1 місяць.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Аналогічна правова позиція щодо даних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

При цьому, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев