Справа № 160/27657/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р. та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002р. по 17.05.2002р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 10.02.1999р. по 10.01.2001р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням віку, починаючи із дати звернення, а саме - з 04.09.2023р.
Ухвалою суду від 26.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування, а також встановлено строк Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для надання належним чином завіреної копії пенсійної справи позивача.
На виконання вимог вказаної ухвали суду, від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні адміністративного позову позивача в повному обсязі посилаючись на те, що 04.09.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Заява позивача від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відпрацьовувалась по принципу "єдина черга" та автоматизованим шляхом потрапила на відпрацювання до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. Рішенням відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, через відсутність, необхідного пільгового стажу роботи. За матеріалами відмовної пенсійної справи загальний страховий стаж позивача складає 31 рік 11 місяці 9 днів, пільговий стаж позивача становить 4 роки 10 місяців 21 день. До страхового стажу роботи позивача не враховано період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001 по 02.02.2002. До пільгового стажу роботи позивача не враховано періоди з 10.02.1999 по 10.01.2001. До пільгового стажу роботи враховано періоди згідно довідок № 023-1190, 023- 1189, 023-1188 від 28.08.2023 з 10.02.1999 по 09.02.1999 та з 07.03.2014 по 18.10.2018, що підтверджено наказами про результати атестацій робочих місць № 813 від 20.10.1994, № 657 від 26.12.2012 та № 22 від 26.12.2017. Щодо позовних вимог позивача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, Головне управління пояснює, що оскільки заява позивача від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не була предметом розгляду Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та рішення про відмову в призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось, тож вимоги позивача щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001 по 02.02.2002 та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002 по 17.05.2022, зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № і періоди роботи з 10.02.1999 по 10.01.2001 починаючи з дати звернення, а саме з 04.09.2023, є передчасними та задоволенню не підлягають.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 04.09.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 31 від 08.09.2023 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відмова вмотивована наступним:

«04.09.2023 № 7997 звернулась гр. ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, після досягнення 47 років і при стажі роботи не менше 17 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням, пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада: характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій. Таким чином період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві. Атестація робочого місця обов`язково потрібна для зарахування пільгового стажу періодів роботи з 21.08.1992, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442. Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, пільгові довідки, диплом) страховий стаж складає 31 рік 11 місяців 9 днів, пільговий стаж за Списком № 1 становить 4 роки 10 місяців 21 день. Не враховано до стажу період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001 по 02.02.2002 (на печатці, якою завірений запис про припинення допомоги, не проглядається назва установи) та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002 по 17.05.2002 (до страхового стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації). До пільгового стажу враховано періоди згідно довідок №№ 023-1190, 023-1189, 023-1188 від 28.08.2023 з 10.02.1999 та з 07.03.2014 по 18.10.2018, що підтверджено наказами про результати атестації робочих місць № 813 від 20.10.1994, № 657 від 26.12.2012 та№ 22 від 26.12.2017. Не враховано до пільгового стажу період роботи з 10.02.1999 по 10.01.2001 згідно довідки № 023-1190 від 28.08.2023, оскільки відсутній наказ по підприємству про продовження дії атестації робочих місць за умовами праці працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 від 20.10.1994 № 813.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п.1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1 (7 років 6 місяців)».

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV встановлено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

«Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записі у ній» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 затверджено «Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років» (далі Порядок №18).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 18, дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (36-2003-п), на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років).

Пунктом 3 Порядку № 18 визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 18 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема:

а) довідку про заробітну плату;

б) копії документів про проведення атестації робочих місць;

в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Відповідно до «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць за умовами (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі Порядок № 383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Пунктами 18, 20 Порядку № 637 встановлено що: за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника; у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок № 18-1 визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Таким чином, законодавством встановлено порядок підтвердження трудового стажу, зокрема:

- у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку;

- у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Вирішуючи питання щодо зарахування спірних періодів роботи, слід зазначити про таке.

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що остання працювала:

14.03.1990 - прийнята на роботу на Дніпродзержинський цементний завод в цех помолу машиністом камерних насосів 2 розряду;

15.03.1990 - переведена там же транспортувальником 2 розряду;

28.05.1990 - звільнена за власним бажанням;

09.10.1990 - прийнята на роботу на Дніпродзержинське виробниче об`єднання «Правда» учнем електрозварювальника ручного зварювання;

20.11.1990 - звільнена за власним бажанням;

13.02.1991 - прийнята на роботу на Дніпродзержинський цементний завод транспортувальником пилу 3 розряду;

17.03.1991 - звільнена за власним бажанням;

18.06.1991 - прийнята на роботу у Дніпродзержинське відділення

соціальним працівником Дніпровського відділення;

18.09.1991 - звільнена за власним бажанням;

06.06.1994 - прийнята на роботу на Дніпродзержинський металургійний комбінат ім.. Ф.Е. Дзержинського у залізничний цех № 3 монтером колії З розряду;

01.01.1995 - переведена там же монтером колії 4 околотку сталеплавильної дільниці 3 розряду;

02.10.1995 - переведена там же монтером колії 3 околотку доменної дільниці 3 розряду;

06.08.1996 - переведена там же монтером колії 1 околотку агломераційної дільниці 3 розряду;

26.09.1997 - звільнена за ініціативою працівника за доглядом за дитиною до 14 років;

05.02.1998 - прийнята на роботу на ВАТ «Дніпродзержинський

металургійний комбінат ім.. Ф.Е. Дзержинського» у залізничний цех № 2 монтером колії 8 околотку прокатної дільниці, служба ремонту колії 3 розряду;

25.08.1998 - переведена там же монтером колії 10 околотку прокатної дільниці 3 розряду;

10.02.1999 - переведена в агломераційний цех № 2 вивантажувачем печі 2 розряду;

10.01.2001 - звільнена за ініціативою працівника по догляду за дитиною до 14 років;

08.02.2001 - розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст.,23 ч.І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

02.02.2002 - закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч.І п.12 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

05.04.2002 - розпочата виплата матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до ст..23 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

17.05.2002 - припинено матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до ст..31 ч.І п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

21.05.2002 - прийнята на роботу на ВАТ «Дніпровагонмаш» фасоно- ливарний цех учнем транспортувальника;

19.07.2002 - у цьому цеху транспортувальник 2 розряду;

12.05.2006 - у фасоно-ливарному цеху переведена транспортувальником З розряду;

Металургійне підприємство «Дніпродзержинський сталеливарний завод» дочірнє підприємство ВАТ «Дніпровагонмаш» перейменовано з 17 травня 2011 р. на Металургійне підприємство «Дніпродзержинський сталеливарний завод» дочірнє підприємство ПАТ «Дніпровагонмаш»;

01.02.2012 - звільнена по догляду за дитиною до 14 років;

22.02.2012 - розпочата виплата допомоги по безробіттю ст.,22 ч.1,3 ст.23 ч.2 ЗУ «ЗДССВБ»;

30.01.2013 - припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст.,31 ч.І п.1 ЗУЗДССВБ;

02.02.2013 - прийнята на роботу на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.. Ф.Е. Дзержинського» в агломераційний цех № 2 дільниця грохочення руди машиністом конвеєра 4 розряду по строковому договору;

Робоче місце атестовано по Списку № 2 (розділ II, позиція 2а) затвердженому постановою КМУ від 16.01.2003 № 36;

03.04.2013 - переведена там же перевантажувальний вузол № 2 машиністом конвеєра 4 розряду;

07.03.2014 - переведена там же відділення циклу повертання дозувальником гарячого повертання 4 розряду;

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з 25.01.2017 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат»;

Робоче місце атестоване за Списком № 1 Розділ II «Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин;

18.10.2018 - звільнена за власним бажанням;

07.02.2019 - прийнята на роботу на ТОВ «Український аутсорсинг» складальником;

07.11.2019- звільнена за угодою сторін;

03.12.2019 - розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 ч.І, 3, ст.23 ч.1 ЗУДССВБ;

07.08.2020 - припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст. 31 ч.І п.1 ЗУЗДССВБ;

31.07.2021 - прийнята на роботу на ТОВ «М`ясна фабрика «Фаворит Плюс» прибиральником виробничих приміщень у підрозділ Цех вакуумного пакування Управління виробництва;

20.01.2022 - переведено оператором розфасовувально-пакувального автомата у тому ж підрозділі;

05.06.2023 - звільнена за власним бажанням;

05.09.2023 - прийнята на роботу на ПРАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» у вапняно- випалювальний цех, дільниця обертових печей учнем оператора з обслуговування установок для пилоуловлювання.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірного періоду його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірний період позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Водночас, в матеріалах справи наявні довідки №№ 023-1190 від 28.08.2023, 023-1189 від 28.08.2023 від 28.08.2023, 023-1188 від 28.08.2023 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-1190 від 28.08.2013 позивач працювала повний робочий день у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в агломераційному цеху № 2 у період з 10.02.1999 по 10.01.2001, в агломераційному виробництві на посаді вивантажувач пилу, що передбачено Списком № 1 розділ II підрозділ: - код КП: 1020100а-11545 у відповідності до Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994. Додаткова інформація: постанова «Про атестацію робочих місць за умовами праці» № 813 від 20.10.1994, № 1269 від 25.12.2001. Листи Головного держексперта області за умовами праці № 14/1-121 від 26.10.1999, № 14/1-261 від 27.12.2000 про продовження строку дії постанови № 813 від 20.10.1994 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.12.2001 року.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-1189 від 28.08.2013 позивач працювала повний робочий день у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в агломераційному цеху № 2 у період з 07.03.2014 по 02.08.2016, в агломераційному виробництві на посаді дозувальник гарячого повертання, що передбачено Списком № 1 розділ II підрозділ: - код КП: 2а у відповідності до Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003. Додаткова інформація: постанова «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників агломераційного цеху № 2» № 657 від 26.12.2012 р.

Відповідно до уточнюючої довідки № 023-1188 від 28.08.2013 позивач працювала повний робочий день у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в агломераційному цеху № 2 у період з 03.08.2016 по 18.10.2018, в агломераційному виробництві на посаді дозувальник гарячого повертання, що передбачено Списком № 1 розділ II підрозділ: - код КП: - у відповідності до Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016. Додаткова інформація: робочі місця атестовані в постанові по комбінату «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників агломераційного цеху № 2» № 657 від 26.12.2012 р., № 22 від 26.12.2017 р.

Як зазначено вище, законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств.

Несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Тому, наведені відповідачем мотиви щодо не зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача за Списком № 1 в силу встановлених обставин та правової позиції Верховного Суду є протиправними, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 наявні усі необхідні відомості, які визначають її право на зарахування спірного періоду саме до пільгового стажу за Списком № 1.

Отже, на думку суду, вказаних документів достатньо для зарахування спірного періоду до пільгового стажу за Списком №1.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року індивідуальними відомостями про застраховану особу.

З аналізу вказаних норми встановлено, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р., який підтверджений її трудовою книжкою, а твердження відповідача про те, що до страхового стажу включається виплата матеріальної допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, а в записах трудової книжки на печатці, якою завірений запис про припинення допомоги, не проглядається назва установи, як підставу для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача є безпідставним, та є проявом надмірного формалізму.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд встановив що відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , як основного документу, підтверджують період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 05.04.2002р. по 17.05.2002р., і у суду не виникає сумнів щодо цих обставини.

Як наслідок, суд приходить до висновку що період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р. та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 05.04.2002р. по 17.05.2002р. підлягає зарахуванню територіальним органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача, а дії відповідача щодо не зарахування цих періодів є протиправними.

Також, слід зазначити, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Водночас те, що у документах, наданих/оформлених уповноваженим органом (роботодавцем) відсутня окрема інформація за вказаний період, не може позбавляти особу права на врахування відповідного стажу/ періоду роботи.

Вказаний період підтверджений записами трудової книжки і ці обставини не є спірними. Записи трудової книжки засвідчені відтисками печаток відповідного підприємства, не містять виправлень/підтирань, інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

З огляду на викладене суд приходить висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладені у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 31 від 08.09.2023 р., є протиправними та вчинені без врахування вищенаведених обставин.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 31 від 08.09.2023 р., яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині задовольнити.

Також, підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р. та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002р. по 17.05.2002р. та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 10.02.1999 р. по 10.01.2001р., що дає право на пенсію незалежно від віку, згідно ч. 3 ст. 114 Закону Ккраїни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із не зарахуванням наведеного стажу, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням віку, починаючи із дати звернення, а саме - з 04.09.2023р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що у даному випадку, саме наявність у позивача необхідного пільгового стажу, визначеного ч.2 ст.114 Закону №1058, є підставою для призначення останній пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому, за нормами ч.2 ст.24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду, тобто повноваження щодо обчислення стажу є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати страховий стаж позивача для призначення пенсії, а, відповідно, без проведення розрахунку такого стажу і зобов`язувати призначати пенсії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 31 від 08.09.2023 р. про відмову у призначенні пенсії, а також і зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р. та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002р. по 17.05.2002р.; зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 10.02.1999р. по 10.01.2001р., та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах від 04.09.2023 р., відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Щодо підстав зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити, позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 04.09.2023 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти такий обов`язок саме на Головне управління Пенсійного фонду України в у м. Києві, як визначений суб`єкт призначення.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає сума 536,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 9321-2574-8675-1562 від 18.10.2023 р., яка міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 31 від 08.09.2023 р. про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 08.02.2001р. по 02.02.2002р. та отримання матеріальної допомоги з 05.04.2002р. по 17.05.2002р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 10.02.1999р. по 10.01.2001р..

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 04.09.2023 р. відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька