Справа № 260/8232/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2024 року м. Ужгород№ 260/8232/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Пішта І.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача Гумен Н.В.,

представник відповідача 1 Зоркін Р.В.,

представник відповідача 2 не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 85 від 29.06.2023 року про відмову в зарахуванні періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.09.1978 року по 12.09.1995 роки;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 11.09.1978 року по 12.09.1995 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Головним управлінням Пенсійного Фонду в Закарпатській області за результатами розгляду заяви позивача повідомлено про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 85 від 29.06.2023 року їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки її загальний страховий стаж становить 13 років 4 місяці 8 днів. Разом з тим, зазначено, що до страхового стажу роботи не враховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 у період з 11.09.1978 року по 12.09.1995 року, оскільки назва підприємства при працевлаштуванні не відповідає назві на печатці при звільненні, а довідка про перейменування підприємства відсутня. Позивач не погоджується з такими рішенням та вказує на те, що працівник не може відповідати за правильність ведення та заповнення трудової книжки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

25 жовтня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду письмовий відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що за наслідками розгляду заяв позивача прийняті законні та обґрунтовані рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

30 жовтня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано такі періоди: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 11.09.1978 по 12.09.1995, оскільки назва підприємства при працевлаштуванні не відповідає назві на печатці при звільненні, довідка про перейменування підприємства відсутня, та період отримання допомоги по безробіттю з 20.03.2002 по 24.09.2002, який потребує додаткового уточнення. Таким чином, Головним управлінням прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та викликано в судове засідання свідка ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила такі задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позов.

В судове засідання представник відповідача 2 не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Згідно з статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

ОСОБА_1 22.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №85 від 29.06.2023, яке обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить для 60-го річного віку 30 років, а страховий стаж позивача становить 13 років 04 місяці 08 днів. При цьому за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача неможливо зарахувати період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 11.09.1978 по 12.09.1995, оскільки назва підприємства при працевлаштуванні не відповідає назві на печатці при звільненні, довідка про перейменування підприємства відсутня, та період отримання допомоги по безробіттю з 20.03.2002 по 24.09.2002.

Для зарахування періоду роботи згідно трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку.

Таким чином, Головним управлінням прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Вважаючи дії відповідача 2 щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.09.1978 по 12.09.1995 протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, починаючи з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, не менше 30 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.07.1974 №162 (далі -Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 , та встановлено, що спірний запис з 11.09.1978 по 12.09.1995 в трудовій книжці зроблений у відповідності до чинного у відповідний час нормативно-правового акту - Інструкцією №162.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 11.09.1978 прийнята на роботу до «Закарпатского производственного обувного объединения» згідно наказу №86-ОК від 11.09.1978 та звільнена із Закарпатського виробничо-торгового об`єднання орендних підприємств 12.09.1995 року за власним бажанням згідно наказу №285к від 12.09.1995.

Судом встановлено, що дійсно, підприємством не внесено запис до трудової книжки позивача про перейменування чи реорганізацію, однак з приводу цього суд вказує наступне.

Суд, надаючи оцінку підставі неврахування періоду роботи позивача з 11.09.1978 по 12.09.1995 до його страхового стажу зазначає, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом з трудової книжки позивача встановлено, що в ній є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів та вони не містять виправлень.

Окрім того, допитана як свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила, що працювала у спірний період спочатку в «Закарпатском производственном обувном обьединении», а у подальшому в «Закарпатському виробничо-торговому взуттєвому об`єднанні орендних підприємств», що в свою чергу підтверджується записами її трудової книжки серії НОМЕР_3 від 25.07.1978. При цьому свідок підтвердила, що ОСОБА_1 також працювала з нею у період з 11.09.1978 по 12.09.1995 на вказаному підприємстві.

Отже, показаннями свідка, допитаного в судовому засіданні підтверджується факт роботи позивача в період з 11.09.1978 по 12.09.1995.

Разом з цим, позивачем було вжито всіх заходів для отримання будь-яких відомостей, що стосуються перейменування підприємства, у якому вона працювала.

Згідно відповіді Державного архіву Закарпатської області № 83/01-14 від 19.09.2023 року на адвокатський запит, встановлено, що в документах архіву інформації про реорганізацію чи перейменування Закарпатського виробничого взуттєвого об`єднання на Закарпатське виробничо-торгове об`єднання орендних підприємств не виявлено.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідачі таким правом не скористалися.

Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періоду роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, а тому суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 11.09.1978 по 12.09.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки така містить всі необхідні записи про вказані періоди роботи.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за весь період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Серед критеріїв, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відтак, на переконання суду, не може слугувати причиною порушення прав та інтересів особи на належне соціальне забезпечення сумніви пенсійного органу щодо певних записів у трудовій книжці та відсутність інших підтверджуючих документів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 85 від 29.06.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та його скасування.

З огляду на вказане позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі наведеної правової норми вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Статтею 245 частиною 2 пунктом 10 КАС України передбачено, що суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача 2 та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, які в сукупності підтверджують право позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_1 буде належним та ефективним захистом прав особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так як позивач досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком (60 років) та за наявності відповідного страхового стажу, а із заявою про призначення пенсії звернулася 22.06.2023 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, то пенсія має бути призначена саме з моменту набуття права на призначення пенсії за віком, а саме: з 01.04.2023.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову не довели, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача 2, протиправне рішення якого стало підставою для виникнення даного спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 85 від 29.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.09.1978 по 12.09.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту набуття права на призначення пенсії за віком, а саме: з 01.04.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 22.01.2024 року.