Справа № 520/7866/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 р.Справа № 520/7866/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 р. (ухвалене суддею Ніколаєвою О.В.) по справі № 520/7866/22

за позовом ОСОБА_1

до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Мііністерства юстиції (м.Харків)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) про відкриття виконавчого провадження № 68058967 від 10.06.2022 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 р. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про виконавче провадження", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що постановою рядового батальйону № 3 роти № 6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохлібом М.О. від 10.03.2021 р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №389608 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 р. у справі № 635/1981/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до рядового батальйону № 3 роти № 6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліба М.О., Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 р. у справі № 635/1981/21: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 р. у справі № 635/1981/21 скасовано; прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до рядового батальйону № 3 роти № 6 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції в Харківській області Твердохліба М.О., Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову рядового батальйону № 3 роти № 6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліба М.О. серії ЕВН № 3896085 від 10.03.2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн; провадження закрито.

Судовим розглядом встановлено, що заява ДПП УПП в Харківській області про виконання постанови серії ЕВН № 3896085 від 10.03.2021 р. надійшла до відповідача 29.09.2021 р., а вищевказана постанова надійшла до відповідача 05.01.2021 р.

Постановою заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) відкрито виконавче провадження № 68058967 від 10.06.2022 р. з виконання постанови серії ЕВН № 3896085 від 10.03.2021 р., виданої ДПП УПП в Харківській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача обґрунтована, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем, у межах тримісячного строку, з урахуванням статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, 10.06.2022 р. прийнято рішення про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 68058967, копія якої направлена на адресу боржника. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до суду з цим позовом 27.09.2022 р., тобто після закінчення виконавчого провадження на підставі постанови від 17.08.2022 р., у зв`язку з чим на час звернення до суду з цим позовом, його права вже не були порушені постановою про відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (в подальшому- Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VІІІ встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України № 1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України № 1404-VІІІ, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржувана постанова відповідача винесена, у зв`язку з тим 29.09.2021 р. ДПП УПП в Харківській області звернулося до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови серії ЕВН № 3896085 від 10.03.2021 р., виданої ДПП УПП в Харківській області, тобто, з порушенням трьохмісячного строку, встановленого чинним законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що стягувач звернувся до державного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови серії ЕВН № 3896085 від 10.03.2021 р. в межах тримісячного строку, оскільки з заявою про її примусове виконання постанови від 10.03.2021 р. стягувач звернувся лише 29.09.2021 р., тобто, більше ніж через шість місяців.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що виконавчий документ, який пред`явлений ДПП УПП в Харківській області до виконання, скасований постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 р. у справі № 635/1981/21.

Постанова про закриття виконавчого провадження № 68058967 винесена відповідачем 17.08.2022 р. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки на час звернення позивача до суду з цим позовом виконавче провадження № 68058967 вже закінчено, у зв`язку з чим права позивача вже не були порушенні з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що після відкриття виконавчого № 68058967 постановою відповідача від 10.06.2022 р. постановами Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) № 68058967 від 10.06.2022 р. визначено для ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто виконавчий збір.

Крім того, постановами Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) № 68058967 від 29.07.2022 р. та від 03.08.2022 р. накладено арешт на кошти боржника для ОСОБА_1 та оголошено належне боржнику майно у розшук.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що закінченням виконавчого провадження не відновлене порушені відкриттям виконавчого провадження № 68058967 права позивача, так як після відкриття виконавчого провадження № 68058967 державним виконавцем вчинялися дії, направлені на виконання виконавчого документу, який на той час скасований в судовому порядку.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_1 обгрунтований та підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) про відкриття виконавчого провадження № 68058967 від 10.06.2022 р. необґрунтована, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 , визнати протиправною та скасувати постанову Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) про відкриття виконавчого провадження № 68058967 від 10.06.2022 р.

Щодо судових витрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 16.11.2023 р. у справі № 640/16003/22.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 р. у справі № 755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції, подано копії: договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 1102912 від 22.09.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Смиковською А.М., акт № 1 про виконання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції від 23.09.2022 р., згідно із яким адвокатом здійснено опрацювання матеріалів, надання правового висновку та консультації, написання позовної заяви, подання позовної заяви через сервіс Електронний суд, загальна вартість послуг 5200 грн.; договору про надання професійної правничої (правової) допомоги у Другому апеляційному адміністративному суді № 1154925 від 24.10.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Смиковською А.М., акт № 1 від 14.10.2023 р. про виконання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції від 27.10.2023 р., згідно із яким адвокатом здійснено написання апеляційної скарги на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 520/7866/22 від 27.09.2023 р., подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через сервіс Електроний суд загальна вартість послуг 8052 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серія ХВ № 002451 від 19.08.2020 р., ордер про надання правничої допомоги, серія АХ № 1102912.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) в розмірі 2000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) в розмірі 1000 грн., а разом 3000 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 992,40 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1190,88 грн., а разом 2183,28 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова).

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 520/7866/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) про відкриття виконавчого провадження № 68058967 від 10.06.2022 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, а разом 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень 88 копійок, а разом 2183 (дві тисячі сто вісімдесят три) гривні 28 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич