Справа № 400/11737/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/11737/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати і виплатити недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційне до участі у бойових діях та заходах з забезпечення національної безпеки і оборони,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно участі у таких діях та заходах.

В обґрунтування позову вказувала, що проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Протягом 2022 року, перебувала в оперативному підпорядкуванню військової частини НОМЕР_2 та приймала безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів національної безпеки і оборони, в періоди 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, що підтверджується відповідними довідками військової частини НОМЕР_2 . Довідки про виконання бойових завдань за ці дні, було надані до військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, військовою частиною не було проведено нарахування та виплата відповідною додаткової винагороди за ці періоди. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства України, а її порушене право підлягає поновленню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що додаткова винагорода за спірний період відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року позивачу не нараховувалась, а та, яка нараховувалась не відповідає сумі додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. для військовослужбовців, які безпосередньо брали участь у бойових діях чи працюють на окупованій території.

Апелянт вважає, що має право на нарахування і виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно участі у таких діях чи заходах

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді оператора відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї 2083 зенітного ракетного дивізіону 2080 групи зенітних ракетних дивізіонів військової частини НОМЕР_1 та має військове звання старший солдат.

07.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була відрядження до військової частини НОМЕР_2 , до окремого розпорядження, з метою несення бойового чергування.

Протягом січня-листопаду 2022 року, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

03.11.2022 військовою частини НОМЕР_2 видано Довідки №1030, №1031, №1032, №1033, №1034, №1035, №1036, №1037 та №1038, а також 16.12.2022 Довідку №1199, про військовослужбовців 3 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , які виконували бойові завдання в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , приймали безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, відповідно до яких підтверджено участь старшого солдата ОСОБА_1 в бойових діях в періоди 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022.

В довідках міститься посилання на бойові розпорядження військової частини НОМЕР_2 , журнали бойових дій 3 зенітного ракетного дивізіону, журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 , рапорти командирів підрозділів.

Зазначені Довідки були направлені до військової частини НОМЕР_1 , але виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за безпосередню участь в бойових діях, ОСОБА_1 за ці дні не отримала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою Довідки, видані військової частиною, яка не включена до цього Переліку, а тому не є належним документом у розумінні Окремого доручення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В продовж 2022 року, питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, було деталізовано Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29.

Відповідно до п.3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойовий дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу) до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Разом з тим, п.3, 4 Окремого доручення передбачено, що право видавати такі довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях, належить не будь-якої військової частини, а лише тим, які включені до затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони держави.

Відповідачем надано до суду відомості про те, що військова частина НОМЕР_2 , яка видала позивачці довідки про безпосередню участь у бойових діях у 2022 році не була включена до затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони держави, які мають право видавати довідки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Довідки №1030, №1031, №1032, №1033, №1034, №1035, №1036, №1037 та №1038 від 03.11.2022, а також від 16.12.2022 Довідка №1199, не є належним документом відповідно до вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2023 для виплати додаткової грошової винагороди.

Взагалі питання нарахування та виплати додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 станом на 2022 рік, судова практика розглядає двояко.

Перший підхід полягає у прямому застосуванні постанови КМУ №168, як єдиного джерела регулювання (на 2022 р.) питань нарахування та виплати додаткової грошової допомоги, та ігноруванні вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2023, оскільки зазначений документ не пройшов обов`язкової для нормативно-правових актів реєстрації у Міністерстві юстиції України. Якщо розглядати право позивачці на додаткову грошову винагороду, відповідно до цього підходу, то у такому разі, її право на отримання цієї винагороди повинно бути підтверджено відповідними наказами командирів (начальників). Порядок виплати додаткової винагороди відрядженими військовослужбовцям, постановою КМУ №168 окремо не регламентований.

Оскільки, командуванням військової частини НОМЕР_1 не видавалися накази про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, то необхідно визнати відсутність у неї права на додаткову винагороду за вказані дні.

Другий підхід, припускає можливість застосування Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 як джерела права для нарахування додаткової винагороди.

Але у такому разі, належним документом, на підставі якого відряджений військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях є Довідка, що видається військової частиною, яка є включеною до затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони держави.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, надані позивачкою Довідки, видані військової частиною, яка не включена до цього Переліку, а тому не є належним документом у розумінні Окремого доручення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неможливості обґрунтувати право позивачки на отримання додаткової винагороди, ані за першим, ані за другим підходом до застосування законодавства з приводу додаткової винагороди.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 400/11737/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.01.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький