Справа № 160/7999/23
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 160/7999/23

провадження № К/990/22584/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 (головуючий суддя Златін С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 (колегія суддів у складі головуючого судді Шальєвої В.А., суддів Білак С.В., Олефіренко Н.А.)

у справі №160/7999/23

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України

про визнання протиправним та скасування рішення.

I. РУХ СПРАВИ

1. У 2023 році ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами від 12.12.2016 №105 у частині визначення позивача та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Інгосстрах" особами, пов`язаними з Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк";

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами від 07.12.2015 №12 у частині Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм», що зазначено особою, пов`язаною з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк».

2. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023, відмовлено у відкритті провадження.

3. Не погодившись з указаними ухвалою та постановою, позивачем подано касаційну скаргу, у він якій просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

4. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 15 червня 2020 року у справі №826/20221/16 і дійшов висновку, що цей спір не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції.

5. Окремо суди зазначили, що оскільки позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин в частині визначення Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» (ЄДРПОУ 3324830) та Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» () особами, пов`язаними з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (), то оскаржувані рішення не породжують для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим позовом до суду.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

6. У касаційній скарзі заявник наголошує, що неодноразово висловлені Конституційним судом України та Європейським судом з прав людини у частково подібних справах, свідчать, що позивач має законне право звертатись до адміністративного суду із вимогами про скасування рішення Національного банку України з підстав порушення процедури прийняття такого рішення.

7. Також скаржник звертає увагу, що право на оскарження рішення НБУ про визначення пов`язаних із банком осіб прямо передбачено статтями 52 та 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і обмеження такого права не відповідає принципам, закладеним в статтю 55 Конституції України та статтю 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.

9. Правовим питанням, на яке слід відповісти Верховному Суду в межах розгляду цієї касаційної скарги, є питання чи повинен зазначений спір розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

10. Предметом спору є рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 №105, яким позивача і ряд інших осіб визнано пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк» особами за ознаками пов`язаної з банком особи відповідно до статті 52 України «Про банки і банківську діяльність».

11. Як вже зазначено вище, в основу висновку про відмову у відкритті провадження у справі місцевий суд поклав правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №826/20221/16.

12. Надаючи оцінку зазначеному висновку апеляційного суду, колегія суддів звертає увагу на таке.

13. Щодо позовної вимоги про скасування постанови Національного банку України від 13.12.2016 №105 в частині визнання окремих вкладників ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» пов`язаними особами Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків (далі цитата):

«…норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо пов`язаних з банком осіб підлягають застосуванню, якщо особи підпадають під визначення частини першої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», незалежно від того, чи був такий статус цих осіб підтверджений рішенням Національного банку України чи виявлений банком самостійно.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у зв`язку зі зміною складу акціонерів ПАТ «КБ «Приватбанк» колишні акціонери не є акціонерами цього банку з дня переходу права власності на акції від колишніх акціонерів до держави як інвестора. З того ж дня особи, які були пов`язані з ПАТ «КБ «Приватбанк» через свої зв`язки з колишніми акціонерами, втратили статус пов`язаних з цим банком осіб.

При цьому рішення Комісії від 13 грудня 2016 року №105 у частині визнання позивачів пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк» особами було прийняте до того, як склад акціонерів цього банку змінився.

Отже, на час ухвалення судових рішень зазначене рішення Комісії вичерпало свою дію щодо всіх позивачів незалежно від того, чи була до них застосована процедура обміну їх вимог до банку на акції банку.

Водночас позивачі не позбавлені права посилатися на неправомірність прийняття таких рішень у частині, що стосується їх прав, як на підставу позову з позовними вимогами, які можуть бути предметом судового розгляду.

Отже, у цьому спорі позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 13 грудня 2016 року № 105 у частині визнання позивачів пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк» особами за своєю суттю є не позовною вимогою, а підставою основної позовної вимоги, спрямованої на захист прав позивачів, яка відповідає їх дійсному прагненню.

Причиною звернення позивачів до суду є їхнє прагнення одержати від ПАТ «КБ «Приватбанк» грошові кошти. Це є основною вимогою у цьому спорі. Під час розгляду спору про стягнення грошових коштів (депозиту та процентів, нарахованих за ним) позивачі вправі доводити відсутність у них статусу осіб, пов`язаних з банком, у певний період часу як підставу своїх вимог, посилаючись безпосередньо на частину першу статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», без оскарження рішення Національного банку України про визнання їх пов`язаними з банком особами як самостійної позовної вимоги.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, провадження у справі в частині зазначених вимог (в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13 грудня 2016 року № 105 у частині визнання позивачів пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк» особами) слід закрити, оскільки спір у цій частині не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції».

14. Правовідносини у цій справі є цілком тотожні зазначеній справі. Позивач жодним чином не спростовує зазначений висновок Верховного Суду та не наводить підстав, які дозволили б вважати про наявність підстав для відступу від зазначеного правового висновку.

15. Таким чином, зазначений підхід Великої Палати Верховного Суду щодо спорів про оскарження рішень про визнання осіб пов`язаними з банком є застосовним у цій справі.

16. Посилання скаржника на ряд рішень Європейського суду з прав людини та на порушення його права на доступ до правосуддя висновком суду першої інстанції про неможливість оскарження рішення комісії з питань визнання визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків НБУ суд апеляційної інстанції вірно відхилив, оскільки як вже зазначено вище висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду і підстави для неврахування зазначеного висновку - відсутні.

17. Також вірно відхилене судами посилання позивача на те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту такого права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, а не для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки у разі відсутності публічно-правового спору, як в цьому випадку, суд першої інстанції не мав підстав для відкриття провадження в адміністративній справі та розгляду справи по суті позовних вимог.

18. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

19. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

20. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 у справі №160/7999/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб