Справа № 640/24663/19
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2024 року

м. Київ

справа №640/24663/19

адміністративне провадження № К/990/36303/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 14 листопада 2019 року №1493ц про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 18 листопада 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051) з 18 листопада 2019 року, або поновити на рівнозначній посаді в органах прокуратури України;

- стягнути з Генеральної прокуратури України (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 листопада 2019 року по дату винесення рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 14 листопада 2019 року №1493ц про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 18 листопада 2019 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051) з 19 листопада 2019 року;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 541538,57 грн. (п`ятсот сорок одна тисяча п`ятсот тридцять вісім грн 57 коп);

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу Генеральної прокуратури України від 14 листопада 2019 року №1493ц про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 18 листопада 2019 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України (ідентифікаційний код 00034051) з 19 листопада 2019 року; стягнення з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 541538,57 грн (п`ятсот сорок одна тисяча п`ятсот тридцять вісім грн 57 коп).

Прийнято у вказаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів відмовлено.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 24 листопада 2021 року, від 14 лютого 2022 року, від 10 квітня 2023 року, від 28 червня 2023 року та від 08 вересня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуті скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у поданих касаційних скаргах не були викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

28 жовтня 2023 року позивач вкотре звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2023 року визнано неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням;

- обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.Копію указаної ухвали скаржником отримано 16 грудня 2023 року.

25 грудня 2023 року позивач подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено заяву про поновлення строку, а також касаційну скаргу у новій редакції.

Так в обгрунтування заяви про поновлення строку, скаржник вказує, що оскаржувану постанову від 06 жовтня 2021 року (повний текст якої виготовлено 11 жовтня 2021 року) отримав особисто 19 жовтня 2021 року, а поштою - 27 жовтня 2021 року. Первісну касаційну скаргу подано 09 листопада 2021 року електронною поштою, та 10 листопада 2021 року поштою. Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із необґрунтованістю пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України. При цьому, Суд зазначив, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції.

Копію указаної ухвали отримав 28 грудня 2021 року, та повторно подав касаційну скаргу 25 січня 2022 року.

При цьому, 24 лютого 2022 року Указом Президента введено в Україні воєнний стан. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, а також у зв`язку із тим, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, з метою їх захисту змінив місце проживання.

Враховуючи вказані обставини, відсутність доступу до мережі інтернет, відсутність коштів на поїздки до міста Києва, залишення усіх матеріалів щодо розгляду справи за місцем проживання, в умовах воєнного стану позивач не отримував ухвали про призначення дати та часу розгляду справи чи повістки, чи інших процесуальних рішень.

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що при першій можливості 14 лютого 2023 року звернувся до Верховного Суду.

11 березня 2023 року отримав лист-повідомлення про те, що ухвалу Верховного Суду від 14 лютого 2022 року з матеріалами касаційної скарги від 25 січня 2022 року направлено позивачу, проте конверт повернувся. Повторно матеріали надсилались супровідним 16 червня 2022 року, проте теж повернулись.

Крім того, у листі від 24 лютого 2023 року зазначено, що супровідні листи від 15 лютого 2022 року та 16 червня 2022 року з ухвалою Верховного від 14 лютого 2022 року та матеріали касаційної скарги від 25 січня 2022 року направлено позивачу. Разом з тим, вказане відправлення позивач не отримував.

Опрацюванням офіційного сайту ДП «Укрпошта» встановлено, що нібито відправлення 375 вручено 11 березня 2023 року, у зв`язку з чим позивач подав відповідну заяву для з`ясування цих обставин до ДП «Укрпошти». Відповіді не отримав, жодних підтверджень про отримання такого листа ДП «Укрпошта» не надала.

Разом з тим, дізнавшись 11 березня 2023 року про повернення касаційної скарги та отримавши можливість доступу до матеріалів, які зберігались за адресою: АДРЕСА_1 та моніторингом Єдиного реєстру судових рішень, встановлено зміст ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 року.

Жодних повідомлень про надходження ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 року, які повертались згідно супровідних листів від 15 лютого 2022 року та 16 червня 2022 року не надходило. За місцем реєстрації позивача, де постійно проживала дружина, в поштовій скриньці жодних повідомлень з ДП «Укрпошта» не було.

Так, позивач зазначає, що неодноразово повторно звертався з касаційною скаргою, а саме 22 березня 2023 року, 10 червня 2023 року, 17 серпня 2023 року та 28 жовтня 2023 року. Остання повернута ухвалою Верховного суду від 20 листопада 2023 року, яку отримала 16 грудня 2023 року дружина позивача.

Позивач вказує, що двічі писав заяви до ДП «Укрпошти» про надання інформації щодо його листів.

Проаналізувавши вказане клопотання позивача, Суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання позивачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

При цьому, скаржник на обгрунтування поважності пропуску строку вказує ті ж самі підстави, як і при поданні касаційної скарги, та оцінка яким надана в ухвалі від 20 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги без руху.

Так, з матеріалів касаційної скарги установлено, що оскаржуване рішення прийнято судом апеляційної інстанції 06 жовтня 2021 року, повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року, а повторна касаційна скарга у цій справі надійшла до суду поштою лише 30 жовтня 2023 року, тобто без дотримання встановлених процесуальним законом строків її подання.

Судом установлено, що вперше з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 06 жовтня 2021 року позивач звернувся 09 листопада 2021 року електронною поштою та 10 листопада 2021 року поштою. Ухвалами від 24 листопада 2021 року касаційні скарги повернуто скаржнику. Копії ухвал отримано позивачем 28 грудня 2021 року. Повторно скаржник подав касаційну скаргу 25 січня 2022 року, однак ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року касаційну скаргу повернуто позивачу. Проте, як вбачається із Діловодства автоматизованого суду копію указаної ухвали, яка направлялась за вказаною ним у касаційній скарзі адресою, скаржник не отримав. 16 червня 2022 року позивачу повторно направлялась копія ухвали про повернення касаційної скарги разом із матеріалами касаційного провадження. При цьому, із заявою про отримання копії вказаної ухвали скаржник звернувся лише 20 лютого 2023 року, тобто через рік після постановлення ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 року. 21 лютого 2023 року скаржнику втретє направлено копію ухвали про повернення касаційної скарги разом із матеріалами касаційного провадження.

22 березня 2023 року позивач звернувся до Верховного Суду із повторною касаційною скаргою. Однак ухвалою від 10 квітня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, яку ним отримано 12 травня 20223 року. При цьому, із повторною касаційною скаргою позивач звертається через місяць - 13 червня 2023 року. Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, яку ним отримано 18 липня 2023 року. Повторно позивач звернувся із касаційною скаргою знову через місяць - 17 серпня 2023 року. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику, та отримано ним 06 жовтня 2023 року. Із повторною касаційною скаргою позивач звернувся 28 жовтня 2023 року.

При цьому, Слід зазначити, що посилання на введення воєнного стану в Україні є недостатнім, оскільки введення воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, натомість, скаржником не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку, які унеможливлювали відповідні дії скаржника у цей період з моменту введення воєнного стану.

Також Верховний Суд наголошує, що скаржник при належному добросовісному відношенні не був позбавлений можливості ознайомитись з текстом ухвали про повернення касаційної скарги від 14 лютого 2022 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте таким правом не скористався, та не проявив протягом року жодної зацікавленості в розгляді справи за його касаційною скаргою, що вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника щодо подальшого розгляду справи, чи дійсного бажання щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції у суді вищої інстанції.

При цьому, Суд зазначає, що скаржник також є фаховим юристом, обізнаним з процесуальним законодавством, у тому числі, щодо строків оскарження рішень судів попередніх інстанцій.

Також, у силу статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З цих підстав, ухвала про повернення касаційної скарги від 14 лютого 2022 року вважається врученою.

Крім того, як вбачається із матеріалів касаційного провадження скаржник неодноразово звертався із повторними касаційними скаргами через місяць після отримання ухвал про повернення, та при цьому, не надає належних доказів неможливості її подання у розумні строки після отримання ухвал про повернення.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло майже 2 роки, доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані Судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 329, 333, КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів,.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

О. А. Губська