Справа № 280/1462/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 січня 2024 року Справа № 280/1462/22 ПР/280/41/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до - Запорізької обласної прокуратури

про відшкодування шкоди завданої законом, визнаним неконституційним,-

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 438 982,31 грн майнової шкоди та 648 000,00 грн моральної шкоди в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків Запорізької обласної прокуратури, а в разі відсутності відповідних при значень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати;

- Державній казначейській службі України здійснити виконання рішення суду.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 808/685/16 ОСОБА_1 поновлено на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15.12.2015. Ураховуючи указане рішення суду, позивач вважає, що у період з 15.12.2015 по 25.03.2020 ним недоотримана заробітна плата у сумі 438 982,31 грн, розмір якої регулювався положеннями ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того позивач просить стягнути заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 648 000,00 грн.

01 лютого 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

12 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої законом, визнаним неконституційним - повернено ОСОБА_1 .

21 червня 2023 року Третій апеляційний адміністративний суд ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12.01.2023 в адміністративній справі № 280/1462/22 - скасував.

Справу направив до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

30 жовтня 2023 року справа № 280/1462/22 надійшла до суду для продовження розгляду.

16 листопада 2023 р. за вх. № 51085 від представника відповідача, через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд - у задоволені позовних вимог відмовити.

Зокрема у відзиві зазначено, що, по переше - Постановою Верховного Суду від 13.04.2023 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2023 та залишено без змін рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 808/685/16.

А по друге, - рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 не має ретроактивності та не може вплинути на спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Запорізькою обласною прокуратурою у період з 15.12.2015 по 26.03.2020, оскільки ці правовідносини виникли до прийняття такого рішення.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 808/685/16 ОСОБА_1 поновлено на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15.12.2015.

Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 14.12.2015 № 473к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15.12.2015.

Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 по 22.07.2021 в сумі 860 857,48 грн, що визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Постановою Верховного Суду від 13.04.2023 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2022 та залишено без змін рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 808/685/16.

Тому, судом вставновлено, що скасування Верховним Судом указаного рішення суду апеляційної інстанції нівелює право ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки відсутній юридичний факт, з яким пов`язується набуття позивачем права на відшкодування такої шкоди у даних правовідносинах.

Щодо особливостей нарахування та виплати матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої заробітної плати, внаслідок прийняття та дії неконституційного акта у період з 15.12.2015 по 26.03.2020 суд зазначає наступне.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що ч. 2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 № 2222-ІУ (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, за змістом ст. 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, дія п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, що стосується норм і положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, втратила чинність з 26.03.2020.

У рішенні Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині рішення чітко вказано, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Аналогічна правова позиція також міститься у постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 320/1874/19, від 23.01.2019 у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019 у справі №804/3790/17, від 04.06.2020 у справі № 818/45/1, від 27.10.2020 у справі № 826/18228/16, які повинні бути враховані судом при вирішенні справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, як встановлено судом, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 не має ретроактивності та не може вплинути на спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Запорізькою обласною прокуратурою у період з 15.12.2015 по 26.03.2020, оскільки вони виникли до прийняття такого рішення.

Щодо порядку нарахування та виплати заробітної плати прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур суд зазначає наступне.

Так, наказом прокурора Запорізької області від 14.12.2015 № 473к позивача звільнено з посади прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та з органів прокуратури Запорізької області у зв`язку зі скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП).

Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

З 25 вересня 2019 року положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» зазначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону № 113).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 113 за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»).

Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Також пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113 передбачено, що день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Поряд із тим, дія ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» поширюється виключно на прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Позивач до окружної прокуратури не був призначений і до свого звільнення 14.12.2015 обіймав посаду прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя.

Отже, Закон № 113, а не Бюджетний кодекс України (норма якого визнана не конституційною) передбачає оплату праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»).

Таким чином, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» при обрахунку недоотриманої частини заробітної плати прокурорів, не підлягає застосуванню.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи відповідача знайши своє підтвердження при вирішені судом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог - судові витрати судом не розподіляються.

У зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог - у задоволені стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29 - А, ) про відшкодування шкоди завданої законом, визнаним неконституційним, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 23 січня 2024 року.

Суддя Р.В. Сацький