Справа № 528/1293/23
Суддя: Вітківський М. О.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Гребінківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________
Справа № 528/1293/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2024 м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи без фіксації технічними засобами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до СПД №1 ВП№ 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: інспектор РПП СПД № 1 ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції Шелест Валентин Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 983761 від 18.09.2023 року,-

в с т а н о в и в :

28 вересня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ритов Я.М., через систему «Електронний суд», звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом, яким просить суд: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №983761 від 18.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з невиконанням позивачем вимог ст.ст. 160 та 161 КАС України ухвалою суду даний позов було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто. Крім того, залучено до участі у справі у якості третьої особи посадову особу, яка склала оскаржувану постанову - інспектора РПП СПД № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції Шелеста Валентина Сергійовича.

02 листопада 2023 року ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням і викликом сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 18 вересня 2023 року, інспектором РПП СПД № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Шелестом Валентином Сергійовичем, відносно позивача, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 983761, за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Відповідно до змісту постанови порушення полягало у тому, що він у 18 вересня 2023 року о 14 годині 20 хвилин, в с. Лазірки вул. Медова, керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі реєстраційних (не пред`явив) посвідчення водія, реєстраційні документи ТЗ, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України та не ввімкнув покажчик повороту перед здійсненням зупинки, чим порушив п.п. 9.2 ПДР України.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно і підлягає скасуванню, оскільки факти, викладені у постанові, не відповідають дійсності, а саме те, що він керував вищезазначеним транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 210»1 д.н.з. НОМЕР_1 в період часу, який зазначений в постанові, яка оскаржується, крім того, в оскаржувальній постанові, не зазначено жодних доказів на підтвердження вчинення ним, вказаних в тексті постанови правопорушень.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 вересня 2023 року серія БАА № 983761 за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі також в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило, крім того своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалися.

Станом на день розгляду справи по суті сторонами не надано інших письмових доказів.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від учасників справи на адресу суду не надходило, відповідачами відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк не на надано, суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням і викликом сторін на підставі наявних у справі доказах.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням і викликом сторін, за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що 18 вересня 2023 року інспектором РПП СПД № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Шелестом Валентином Сергійовичем, відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 983761 за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП на суму штрафу 510 гривень, відповідно до якої ОСОБА_1 , 18 вересня 2023 року о 14 годині 20 хвилин, в с. Лазірки вул. Медова, керував ТЗ ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія і реєстраційних документів на ТЗ, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України та не ввімкнув покажчик повороту перед здійсненням зупинки, чим порушив п.п. 9.2 ПДР України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках визначених законом здійснює повноваження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотримання Правил дорожнього руху України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно із частинами першою, третю та четвертою статті 73 КАС України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Водночас, пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону №580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п. 1,3 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Тобто, дані види відповідальності можуть наставати до особи, водія транспортного засобу, під час його експлуатації за умови відсутності або не бажанні пред`явлення для перевірки, серед інших необхідних документів - посвідчення водія відповідної категорії та за умови нехтування використання попереджувальних сигналів при початку руху чи зміні його напрямку.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі посвідчення водія є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 року по справі №161/7068/16-а.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є саме керування ним транспортним засобом, тобто виконання функцій водія.

Як на підставу своєї невинуватості у вчиненні даного правопорушення ОСОБА_1 посилається на той факт, що він не керував транспортним засобом, тобто інспектор поліції не мав права вимагати від нього відповідне посвідчення водія.

У відповідності до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Також Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, співробітники поліції, суб`єкти владних повноважень, зобов`язані застосовувати вказані правові позиції у своїй діяльності щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Згідно із частинами першою, третю та четвертою статті 73 КАС України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин порушення ОСОБА_1 18 вересня 2023 року ПДР України. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні до суб`єкта владних повноважень.

Будь-яких фіксуючих даних із доказами, що було виявлено, до суду надано не було. Постанова ж не може бути доказом факту вчинення протиправних дій, в силу того що є примусом, а не джерелом інформування про умови правопорушення.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідачем також не було надано відзив на позов, таким чином не спростовано інформацію про фактичні обставини на які посилається позивач.

Відповідно частини 4 статті 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, та ту обставину, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд приходить висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, суд вважає за можливе позов задовольнити, скасувати постанову серії БАА № 983761 від 18 вересня 2023 року, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 79, 94, 99 205, 241-246, 250, 256, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Позову заяву ОСОБА_1 до СПД №1 ВП№ 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: інспектор РПП СПД № 1 ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції Шелест Валентин Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 983761 від 18.09.2023 року - задовольнити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №983761 від 18.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1605

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: СПД №1 ВП№ 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, адреса місця реєстрації: 37701, Полтавська область, смт. Оржиця, вул. Незалежності, 14.

Відповідач 2: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, юридична адреса: 36039, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд, 83.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: інспектор РПП СПД № 1 ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції Шелест Валентин Сергійович (ел. пошта , Полтавська область).

Повний текст рішення буде складено 25.01.2024 року.

Суддя М. О. Вітківський