Справа № 761/5225/21
Суддя: Сіромашенко Н. В.
Дата ухвалення: 2023-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/5225/21
Провадження № 2-а/761/47/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 3-я особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 , поданий представником, адвокатом - Міхієнковим К.В., в якому представник просив: визнати дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевої А.М. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 08.12.2020 року такими, що вчинені з порушенням чинного законодавства в частині неналежного виконання обов`язку виконавця щодо перевірки повного виконання боржником постанови Верховного Суду по справі №761/18099/15-а від 06.02.2018 . Скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевої А.М. про закінчення виконавчого провадження №60530349 від 08.12.2020 як таку, що суперечить ст. 18, 63 ЗУ «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.02.2018 року Верховним Судом прийнято постанову по справі № 761/18099/15-а за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії по виплаті грошової допомоги.

07.11.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевою Аллою Миколаївною, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 виданого суддею Савицьким О.А. на підставі постанови Верховного Суду по справі № 2-а/761/18099/15-а від 06.02.2018.

08.12.2020 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевою А.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, яка не була вручена стягувачу.

Позивач вважає, що постанова від 08.12.2020 р. Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевої А.М. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 08.07.2019 року не відповідає вимогам чинного законодавства

Вказує, що протокол засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.07.2018 року № 70 на який посилається боржник, як на належне виконання судового рішення, прийнято всупереч змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду по справі №761/18099/15-а від 06.02.2018 року та без врахування ухвали Верховного Суду по справі №761/18099/15-а від 18.04.2019 року про виправлення описки в постанові від 06.02.2018.

На думку позивача, відновлення порушеного права стягувача передбачено резолютивною частиною постанови Верховного Суду по справі №761/18099/15-а від 06.02.2018, яка є остаточною та оскарженню не підлягає. Всупереч резолютивній частині вищезазначеного судового рішення боржник створює перешкоди у відновленні порушеного права членів родини колишнього військовослужбовця, що крім етичних питань до посадових осіб боржника, порушує також питання відповідальності за невиконання рішення суду згідно чинного законодавства України.

Позивач вважає, що відповідач вчиняє незаконні дії щодо ухилення від виконання рішення Верховного Суду шляхом закінчення виконавчого провадження та створення перешкод у призначенні та виплаті одноразової матеріальної допомоги, чим порушує права стягувачів на отримання соціальних гарантій членам родини колишнього військовослужбовця. А тому, постанова державного виконавця від 08.12.2020 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 є незаконною та передчасною в зв`язку з недодержанням порядку визначення державним виконавцем способу виконання рішення суду.

Крім цього, позивач просив визнати поважними та поновити строк звернення до суду, оскільки з оскаржуваною постановою ознайомився 27.01.2021, що підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження віл 26.01.2021; реєстром документів поданих до Міністерства юстиції України від 27.01.2021 та матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15лютого2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

06.04.2021 на електронну адресу суду та 22.04.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника позивача, про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.11.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, поданий представником Мазуром Г.І., який просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Оскільки, державним виконавцем встановлено, що рішення виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом, що підтверджується витягом з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.07.2018 № 70, тому правомірно 08.01.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

24.02.2020 начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проведено перевірку законності матеріалів виконавчого провадження, за результатами проведеної перевірки винесено постанову, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.01.2020 НОМЕР_3.

В подальшому, боржником рішення було виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.07.2018 № 70, а також доводами, викладеними у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 №640/811/20.У зв`язку із чим, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 23.11.2020.

Відповідач просив взяти до уваги обставини встановленні рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 №640/811/20.

08.11.2021 на електронну адресу суд надійшла заява представника позивача, адвоката - Міхієнкова К.В., про долучення до матеріалів справи доказів: копії конверта, відправник Фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України відправлення від 11.02.2021; копія листа Міністерства оборони України Фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2021 вих. № 116/14/2/250/л; копія листа від ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.02.2020 вих №5/284.

08.11.2021 на електронну адресу суду, також надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача. Представник вказує, що доводи відповідача суперечать фактичним обставинам справи та письмовим доказам. Твердження про те, що після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.01.2020 НОМЕР_3 відповідачем фактично виконано рішення, не відповідає дійсності, оскільки боржником повторно надано витяг з протоколу Міністерства оборони України № 70 від 06.07.2018. Зазначає, що посилання на рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 №640/811/20 суперечить принципам загальної та інстанційної підсудності. Не виконання постанови Верховного Суду по справі №761/18099/15-а від 06.02.2018 завдає моральних страждань та матеріальних збитків, оскільки встановлений розмір грошової допомоги знецінюється інфляцією.

09.12.2021 представником позивача до суду подано клопотання про прийняття копій позовної заяви для направлення відповідачу та третій особі. Оскільки при усуненні недоліків представником позивача надано копію позовної заяви по справі № 761/5231/21, предметом спору якої є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3. А відтак, надісланий відповідачем відзив, відповідь на відзив стосуються іншої справи № 761/5231/21.

05.05.2023 до суду представником Міністерство оборони України подано пояснення щодо позовної заяви згідно з яких, просили відмовити у задоволенні позову. Представник вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, вжив всіх належних заходів для виконання судового рішення, що набрало законної сили. 23.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення, а саме прийняття Міністерством оборони України рішення, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 06.07.2018 № 70.

В судовому засіданні 06.09.2023 представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи також заперечував проти позову, просив залишити позовні вимоги без задоволення.

В подальшому, в судове засідання, призначене на 12.09.2023 сторони по справі не з`явилися,про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

За ч. 3 ст. 268 КАС України не прибуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вислухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 06.02.2018 року Верховним Судом прийнято постанову по справі № 761/18099/15-а за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії по виплаті грошової допомоги.

Суд вирішив постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі № 761/18099/15-а скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 та Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 . В решті позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2019 по справі № 761/18099/15-а задоволено заяву Міністерства оборони України про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а.Виключено з четвертого абзацу резолютивної частини постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року слова «загиблого військовослужбовця».

07.11.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевою Аллою Миколаївною, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 виданого на виконання постанови Верховного Суду по справі № 761/18099/15-а від 06.02.2018 року.

08.12.2020 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевою А.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, у матеріалах справи наявний витяг з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 70 від 06.07.2018 року. Із витягу вбачається, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги:

4. На виконання постанови Верховного Суду від 06.02.2018 за справою № К/9901/3406/18 прийняти рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині та дочці померлого 06.02.2014 старшого лейтенанта в запасі ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 07.02.2014 смерть настала 06.02.2014, а згідно наказу Заступника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.01.2000 № 024 старшого лейтенанта ОСОБА_4 звільнено з військової служби, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем.

Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Крім того, відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із вимогами ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону.

Так, згідно зі ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Висновок аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №619/562/18.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києвавід 19.03.2020 по справі № 640/811/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020, задоволено позов Міністерства оборони України повністю.Скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.12.2019 НОМЕР_5 накладення штрафу у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні НОМЕР_6 за невиконання без поважних причин рішення Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №761/18099/15-а.

Вирішуючи питання щодо виконання відповідачем рішення Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №761/18099/15-а, суд дійшов висновку, що протокол засідання Комісії Міноборони від 06.07.2018 №70 є належним доказом на підтвердження виконання постанови Верховного Суду від 06.02.2018.

Згідно п.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

08.12.2020 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашевою А.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена законно, доказів, які б підтверджували факт не виконання судового рішення чи вжиття невичерпних заходів з його виконання позивачем не наведено.

Відповідач, приймаючи таку постанову, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Посилання позивача на те, що рішення Міноборони від 06.07.2018 прийнято без урахування ухвали Верховного Суду від 19.04.2019, не спростовують факт виконання рішення суду, оскільки виконавчий лист не передбачає інших заходів виконання, ніж ті, які вчинені боржником.

Доводи позивача про те, що рішення Міноборони від 06.07.2018 суперечить мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 06.02.2018, суд оцінює критично, оскільки у державного виконавця відсутні повноваження змінювати резолютивну частину рішення, яка підлягає виконанню. Здійснювати заходи примусового виконання рішення державний виконавець зобов`язаний у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404), тому відповідач не може самостійно визначати, яке рішення слід прийняти боржнику, якщо це не визначено у виконавчому документі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд приймає до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду з позовом та вважає, що даний процесуальний строк пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 12, 72-79, 242, 244-246, 250, 255, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 3-я особа: Міністерство оборони України про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя: Н.В. Сіромашенко