Справа № 500/250/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Справа № 500/250/24

22 січня 2024 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Матвіяса Андрія Богдановича звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області щодо ненарахування та невиплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168), у сумі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023;

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області видати наказ, на підставі якого нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 у сумі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Відповідно до вимог частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, з порушенням строку звернення до суду, а тому її належить залишити без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) встановлює інші строки звернення до суду щодо вирішення трудових спорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, пунктом 18 частини першої розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

У цій справі до суду звернувся колишній співробітник Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, який проходив службу у період з 24.02.2022 по 20.01.2023, щодо нарахування та виплату йому додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30000,00 гривень за період з 28.02.2022 по 20.01.2023. Позивач звільнений зі служби 08.02.2023.

У відповідності до частини першої статті 161 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Частинами першою-третьою статті 162-1 Закону №1402-VIII встановлено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони. Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України. На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, проходження служби співробітниками Служби судової охорони є публічною службою у розумінні положення КАС України.

Відтак з`ясуванню підлягає питання, якою нормою необхідно керуватися при визначенні строку звернення до суду у цій справі (предметом спору у якій є позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, та зобов`язання відповідача видати наказ про її нарахування і виплату, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023), статтею 233 КЗпП України, чи статтею 122 КАС України.

Питання строку звернення до суду в цій категорії справ було предметом розгляду у зразковій справі № 260/3564/22, ця справа є типовою справою.

Так, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі Верховний Суд щодо питання строку звернення до суду з таким позовом сформовані наступні висновки:

«Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо питання строків звернення до суду, яка зводиться до такого:

положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України;

дія частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом щодо нарахування і виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, застосовується тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України.

Рішення Верховного Суду від 06.04.2023 у зразковій справі набрало законної сили 20.09.2023 на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду, якою це рішення залишено без змін.

Отже, у цій справі позовні вимоги, які стосуються нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 28.02.2022 по 18.07.2022 не обмежені будь-яким строком звернення до суду, позивач подав у цій частині позов з дотриманням строку звернення до суду.

Стосовно позовних вимог про нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 19.07.2022 по січень 2023 року, то суд враховує таке.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за № 384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".

Відповідно до пунктів 4-7 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 26.08.2020 за № 384 (далі Порядок №384), грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.

Згідно з пунктом 17 цього ж Порядку виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.

Отже, додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони та підлягала виплаті щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.

Оскільки зазначена винагорода підлягала виплаті щомісячно, а тому про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за липень 2022 року позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за вказаний місяць. Надалі позивач, отримуючи кожного місяця (починаючи з серпня 2022 року по січень 2023 року) грошове забезпечення, був обізнаний про те, що не отримував спірну винагороду.

До суду із цим позовом позивач звернувся 16.01.2024, тобто позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду із позовною вимогою щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, з 19.07.2022 по 20.01.2023.

Позивачем не надано пояснень щодо причин пропуску ним строків звернення до суду та доказів про поважність причин пропуску відповідного строку, бо позивач вважав, що не пропустив такий.

Так, у позовній заяві представник позивача наводить свої міркування стосовно строку звернення до суду, вважаючи, що такий не пропущено, бо позивач скористався досудовим порядком врегулювання спору і відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України такий строк становить три місяці та обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його звернення, тобто з 10.01.2024.

Представник позивача наводить положення пункту 15 Порядку № 384 про те, що грошове забезпечення, належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення та робить висновок, що строк позовної давності для захисту інтересів співробітника Служби судової охорони при невиплаті чи виплаті у меншому розмірі грошового забезпечення складає три роки.

Пункт 16 Порядку № 384 передбачає, що звернення співробітника и виплати грошового забезпечення розглядаються Службою або відповідним територіальним управлінням Служби в установленому законодавством порядку.

На думку представника позивача, наведеними нормами спеціального законодавства щодо грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони передбачений порядок досудового врегулювання спору щодо ненарахування та невиплати такого забезпечення шляхом звернення, серед іншого, до відповідного територіального управління Служби, яким і скористався позивач, звернувшись з метою досудового врегулювання спору до відповідача з листом-претензією. 09.01.2024 отримана відповідь на цей лист-претензію, відповідно до змісту якої відповідач не заперечує право позивача на отримання додаткової винагороди, однак не може її виплатити через відсутність бюджетних асигнувань.

Стосовно цих обгрунтувань суд зазначає, що до спірних правовідносин не застосовуються положення частини четвертої статті 122 КАС України, яка визначає, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Пункт 16 Порядку №384, на який посилається представник позивача, передбачає порядок розгляду звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення, яке здійснюється Службою або відповідним територіальним управлінням Служби в установленому законодавством порядку. Проте ініціювання такого звернення не є досудовим порядком вирішення спору, передбаченим законом, за результатами якого приймається відповідне рішення за результатами розгляду скарги заявника на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, про який йдеться у частині четвертій статті 122 КАС України.

Відповідно до статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Також суд вважає безпідставними посилання представника позивача на пункт 15 Порядку № 384, та висновок про строк позовної давності у три роки для захисту інтересів співробітника Служби судової охорони при невиплаті чи виплаті у меншому розмірі грошового забезпечення, бо КАС України не оперує таким поняттям як позовна давність, Кодекс встановлює для звернення до суду конкретні строки. Пункт 15 Порядку №384 не визначає строк звернення до суду.

Відтак, позивач пропустив строк звернувся до суду з цим позовом, який стосується періоду нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, з 19.07.2022 по 20.01.2023.

Також суд зауважує, що звернення позивача за правничою допомогою, отримання позивачем листа відповідача від 09.01.2024 на його заяву (заяву представника) від 28.12.2023 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на нарахування додаткової винагороди до грошового забезпечення і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Відповідно до приписів частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу у цей строк необхідно усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати поважні причини пропуску цього строку, навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження.

Керуючись статтями 169, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовна заява і додані до неї документи будуть повернуті позивачу без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Чепенюк О.В.