Справа № 208/8912/23
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/8912/23
№ провадження 2-а/208/67/23
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд місто Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання Паталахи І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янському адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог.

03 жовтня 2023 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», в якому просить суд: скасувати постанову від 28.10.2023 серії БАД № 273066, винесену Поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 2 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Сучковим Микитою Романовичем, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (код за , адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20А) сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

2. Позиція сторони позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в гр.5 оскаржуваної постанови зазначено, що нібито позивач, 28.10.2023 в м. Кам`янське по вул. Миколи Лисенка керував транспортним засобом автомобілем марки «Москвим Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було встановлено ГБО та не перереєстроване протягом 10 діб з моменту придбання при обов`язковій його реєстрації, чим порушив 2.9.В ПДР, постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998р., зазначеними діями позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП, а саме : «Керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку», яке передбачає накладення штрафу в розмірі 850 грн.

Із вказаними звинуваченнями позивач категорично не згоден, вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки зупинка автомобіля здійснена без наявності законних підстав згідно із статтею 35 Закону «Про національну поліцію», а отже всі подальші дії та рішення інспектора також є протиправними, в діях позивача, на його думку, відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки в автомобілі відсутнє жодне газобалонне обладнання; сама по собі наявність в багажному відділенні не підключеного до жодних систем газового балона не свідчить про встановлення системи ГБО, постанова винесена без проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення; фактично відбулося звичайне повідомлення позивача про складену без проведення розгляду справи постанови.

Позивач насправді саме 28.09.2023 здійснював рух на транспортному засобі автомобілі марки «Москвим Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Кам`янське по вул. Миколи Лисенка, а не 28.10.2023 року, як вказано в постанові. Під час руху позивач не допускав жодних порушень Правил дорожнього руху. Незважаючи на відсутність в його діях жодних порушень, транспортний засіб позивача було зупинено працівниками поліції, які зупиняли всі автомобілі підряд. Позивач запитав на якій підставі його зупинили. Інспектор озвучив, що нібито у позивача не світить задній стоп сигнал. Хоча інспектор бачив автомобіль лише спереду. Таким чином це була стандартна фраза інспектора, яку він використовував для водіїв, які запитують причину зупинки.

Незважаючи на відсутність підстав для зупинення автомобіля, позивач пред`явив всі документи на право керування. Під час перевірки документів інспектор палив цигарку і дмухав на нього димом, на що позивач зробив йому зауваження, це його дуже розізлило і він дав вказівку відкрити багажник для огляду. Позивач відкрив багажник і він почав оглядати речі у ньому, почав казати щоб позивач деякі речі перемістив щоб він міг його оглянути все повністю. Оглянувши багажник інспектор сказав, що у позивача є балон в багажнику, значить встановлено ГБО. Позивач відповів інспектору, що ГБО було встановлено дуже давно, ще у попереднього власника, орієнтовно 5 років назад, але обладнання ГБО знято з автомобіля, залишився лише балон в багажнику. Сам по собі балон це не є ГБО. Тобто фактично ГБО на автомобілі немає. При цьому позивач візуально показав інспектору, що від цього балону не йде жодних трубок до транспортного засобу. Також він відкрив капот і показав, що у автомобіля відсутній редуктор для ГБО. Тобто на місці зупинки позивач довів інспектору, що цей балон був лише прикріплений без жодних підключених комунікацій до системи приведення транспортного засобу в рух. Цим було підтверджено факт відсутності на автомобілі жодного газобалонного обладнання. Але на твердження позивача про те, що в автомобілі відсутнє газобалонне обладнання (ГБО), інспектор ніяк не відреагував. Лише зазначив, що за наявність ГБО передбачено штраф, на прохання позивача скласти акт перевірки технічного стану автомобіля, в якому підтвердити чи спростувати факт наявності ГБО, інспектор відповів, що він не зобов`язаний складати акт перевірки технічного стану. Далі інспектор пішов до свого автомобіля, через деякий час інспектор повернувся і вручив позивачу складену за невідомих обставин оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення. Аргументи позивача, щодо відсутності на автомобілі ГБО до уваги не взяв та виніс незаконне рішення про накладення на позивача стягнення без наявності складу адміністративного правопорушення. Таким чином, виходячи з того, як все відбувалось на місці зупинки, висновок про те, що в автомобілі встановлено ГБО інспектор зробив лише по «наявності балона в багажнику», на місці зупинки інспектор не повідомив позивача про розгляд адміністративної справи, не сповістив про дату, час розгляду, про особу, яка буде розглядати, не ознайомив позивача з його правами, тощо. Замість процедурного розгляду справи відбулося формальне повідомлення позивач про складену відносно нього за невідомих обставин оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того конкретна дата, коли таке ГБО було встановлено у постанові відсутня. А також дата складення постанови і дата ймовірного порушення 28.10.2023, в той час, коли ця дата ще не настала навіть станом на день подання позову. Далі вказано, що нібито за це порушення передбачено відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 850 грн.

Пунктом 30.1 розділу 30 Правил встановлено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Суть оскаржуваної постанови полягає в тому, що автомобіль, який здійснював рух, нібито мав ознаки переобладнання, тому встановлення порушення мало бути відповідним чином підтверджено, а саме повинен був бути складений Акт перевірки технічного стану автомобіля, в якому інспектор повинен був офіційно зафіксувати факт переобладнання. Однак, жодного Акту перевірки технічного стану автомобіля, яким я керував, працівники поліції не складали.

Позивач вважає, що інспектор не може робити висновок про наявність ГБО по «наявності балону в багажнику» Причому цей балон повністю відключений від системи забезпечення руху транспортного засобу. Він просто лежить прикріпленим у багажнику, сам по собі відключений від системи автомобіля балон це не є ГБО. Тобто фактично ГБО на автомобілі відсутнє.

Водночас, для того щоб кваліфікувати будь-які дії на підставі ч.6 ст.121 КУпАП, потрібно як мінімум підтвердити факт встановлення ГБО на підставі акту встановлення обладнання, з`ясувати дату встановлення.

Зокрема повинні бути в наявності наступні документи: свідоцтво про погодження конструкції ТЗ з сервісним центром МВС; атестат про акредитацію СТО, яке здійснювало встановлення ГБО, акт технічної експертизи про відповідність переобладнання безпеці руху; акт приймання-передачі після переобладнання, за наявності зазначених документів транспортний засіб може бути перереєстрований у сервісному центрі міністерства внутрішніх справ. Якщо ж такі-документи відсутні, то факт наявності на автомобілі ГБО можна кваліфікувати виключно на підставі ч.І ст.121 КУпАП «Керування водієм транспортним засобом, ... переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів», яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн. Таким чином, в діях позивача, на його думку, відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП, і, як наслідок, слід скасувати постанову від 28.10.2023 серії БАД № 273066, винесену Поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 2 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Сучковим Микитою Романовичем, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 6 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код за , Адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20А) сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

3. Позиція сторони відповідача.

Представник Відповідача Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що підтверджується довідками про доставлення на офіційну електронну адресу повідомлень та викликів до суду, в судове засідання не з`явився, своїм правом не скористався та на адресу суду Відзив на позовну заяву не направив. Будь-яких заяв клопотань та зустрічного позову до суду не подавав.

4. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

03 жовтня 2023 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення»(а.с.2-11).

03 жовтня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.15).

04 жовтня 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. відкрито провадження в адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.16).

16 жовтня 2023 року через канцелярію суду позивачем подано заяву в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі (а.с.25).

24 жовтня 2023 року представником відповідача було отримано повістку-повідомлення про розгляд справи призначеної на 16.11.2023 рік разом з позовною заявою та Ухвалою суду про відкриття провадження, що підтверджується підписом та штампом в розписці (а.с.28).

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження .

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в шість днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач не скористався своїм правом та Відзив на позовну заяву до суду не надав.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

5. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 28.10.2023 року було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 273066, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адміністративне порушення, передбачене ч.6 ст. 121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (а.с.14).

Підставою для винесення оскаржуваної Постанови серії БАД № 273066, стало те, що 28.10.2023 року о 09:30 годині, в м. Кам`янське, по вул. Миколи Лисенка, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Москвим Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було встановлено ГБО та не перереєстроване протягом 10 діб з моменту придбання при обов`язковій його реєстрації, чим порушив 2.9.В ПДР, постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998р, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП ПДР України, в зв`язку з чим ОСОБА_2 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с.15).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає Постанову серії БАД № 273066 від 28.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в Постанові серії БАД № 273066 від 28.10.2023 року, посилаючись на непорушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористувався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 6 статті 121 КУпАП.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 17.09.2020 (справа № 742/2298/17), при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені такого органу. Таким чином, працівник органів і підрозділів Національної поліції, який має спеціальне звання, не може виступати самостійним відповідачем у справах даної категорії, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, оскільки таким відповідачем є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: центральний орган управління поліцією; територіальні органи поліції.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є територіальний орган поліції, створений як юридична особа публічного права та, відповідно, має власні рахунки, баланси та бюджетні асигнування, а саме Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

Згідно з ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Наведені норми викладені у частині 5 статті 258 КУпАП. Отже, у цій справі складання протоколу не було обов`язковим.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідальність за частиною 6 статті 121 КУпАП настає у випадку керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

В оскаржуваній постанові поліцейський вказав, що ОСОБА_1 порушив підпункт 2.9 (в) Правил дорожнього руху України.

Згідно з підпунктом (в) п. 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

Відповідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України Відповідачем не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, оскільки транспортний засіб,автомобіль марки «Москвим Комбі» має державні номерні знаки НОМЕР_1 , а тому ТЗ зареєстрований в Україні, також є недоведеним посилання інспектора про встановлення ГБО на автомобіль марки «Москвим Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 та не переєстрування протягом 10 діб з моменту придбання при обов`язковій його реєстрації, яким саме чином інспектором було встановлено наявність такої ГБО, не зазначено, чи дійсно така ГБО перебувала у робочому стані, коли саме було встановлено таку ГБО, чи минуло 10 діб з моменту придбання при обов`язковій реєстрації та таке інше.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки за правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова не містить посилання на докази, на підставі яких встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.6 ст.121 КУпАП. У п.7 Постанови інспектором вказано, що до постанови додається відео ТАЗКАМ 2305, але а ні Відзиву у якому було б посилання на нього та опис, а ні саме відео, відповідачем до суду не надано, таким чином, чи діяв інспектор при винесенні постанови в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, особисто спостерігаючи порушення ПДР, не підтверджено жодними доказами.

Позивач не заперечує факту керування транспортним засобом «Москвим Комбі» д.н.з. НОМЕР_1 , однак заперечує дату коли це відбулося, оскільки він керував 28 вересня 2023 року, а в постанові відповідач вказав 28 жовтня 2023 року, тобто дату, яка на момент керування ще не настала, також заперечує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки після зупинки автомобіля Позивача та перевірки, Позивач довів інспектору, що в багажнику лише наявний газовий балон, який без жодних підключених комунікацій до системи приведення транспортного засобу в рух, таким чином підтверджено факт відсутності на автомобілі газобалонного обладнання, але інспектором не враховану вказану обставину.

Крім того пунктом 30.1 розділу 30 ПДР, встановлено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів. Таким чином суть оскаржуваної постанови полягає в тому, що автомобіль, яким керував позивач, здійснював рух та мав ознаки переобладнання, але встановлене інспектором порушення, відповідним чином не підтверджено, Акт перевірки технічного стану автомобіля не складався, інспектором було зроблено висновок про наявність ГБО по наявності балону в багажнику, який повністю відключений від системи забезпечення руху транспортного засобу.

Щодо кваліфікації адміністративного правопорушення на підставі ч.6 ст.121 КУпАП, необхідно підтвердження факту встановлення ГБО на підставі акту встановлення такого обладнання з зазначенням дати такого встановлення, що інспектором зроблено не було.

При встановленні ГБО на транспортний засіб повинні бути в наявності відповідні документи, а саме: свідоцтво про погодження конструкції ТЗ з сервісним центром МВС, атестат про акредитацію СТО, яке здійснювало встановлення ГБО, акт технічної експертизи про відповідність переобладнання безпеці руху, акт приймання-передачі після переобладнання, за наявності зазначених документів транспортний засіб може бути перереєстрований у сервісному центрі міністерства внутрішніх справ, у разі їх відсутні, то встановленого факту наявності на автомобілі ГБО, дії водія кваліфікуються за ч. І ст. 121 КУпАП, як керування водієм транспортним засобом, переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Крім порушення норм матеріального права, Позивач також посилався на низку порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 279 КУпАП врегульовано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, нормами цієї статті передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження дотримання поліцейським передбаченої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналогічні вимоги щодо оцінки доказів закріплені ст.252 КУпАП України.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17).

Відповідно до роз`яснень, викладених Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 в справі №524/9716/16-а, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху

Однак при накладенні на позивача адміністративного стягнення доказів про фіксацію таких порушень в режимі фотозйомки відповідачем суду не представлено.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення Позивачем Правил дорожнього руху.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, Відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, а саме в рішенні ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10.02.1995 року, зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При таких обставинах та відсутності у справі жодного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності й допустимості, як і ненадання відповідачем матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача для його безпосереднього дослідження у судовому засіданні, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови із подальшим закриттям провадження у справі на виконання вимог пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, що є обов`язком суду.

Таким чином, перевіривши оскаржувану постанову за критеріями, встановленими частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією і законами України, що тягне за особою невідповідність іншим критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності і взаємозв`язку є достатніми для висновку про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, то в межах наданих статтею 286 КАС повноважень, суд дійшов висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, і цій частині підлягають задоволенню.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

Оскільки позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Позивача судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, який сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, і підтверджуються квитанцією.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 152-1 ч.1, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» задовольнити повністю.

Постанову серії БАД №273066 від 28.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.6 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (код за , адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20А) в особі Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 3 ст. 243 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Кам`янське районне управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області , юридична адреса: 51931, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Аношкіна, будинок № 7/42.

Суддя Івченко Т. П.