Справа № 320/29785/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 січня 2024 року справа № 320/29785/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним наказу, стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської обласної прокуратури, в якому просить суд:

- визнати протиправним наказ прокурора Київської області №610к від 23.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, на якій перебував тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури;

- стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 28.10.2019 до 01.04.2023.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

11.12.2023 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 22.09.2023, направлену на адресу суду засобами поштового зв`язку 22.09.2023, в якій позивач просить суд визнати підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити строк звернення до адміністративного суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, позивач зазначає, що 23.10.2019 наказом №610к позивача звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, на якій останній перебував тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28.10.2019. Вказує, що дізнатись про порушене право раніше, ніж 01.03.2023 позивач не мав можливості, оскільки вважає, що саме з цієї дати Конституційний Суд України виніс рішення щодо конституційності припису Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ, в якому роз`яснив суть порушення прав позивача при звільненні, та саме з цієї дати треба рахувати місячний строк подачі позовної заяви до суду щодо компенсації завданої позивачу матеріальної шкоди незаконними діями посадових осіб Київської обласної прокуратури, які позивача звільнили з займаної посади.

Надаючи правову оцінку та досліджуючи поважність зазначених позивачем причин пропуску строку на звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений місячний строк для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У прохальній частині позовних вимог позивач просить суд визнати протиправним наказ прокурора Київської області №610к від 23.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, на якій перебував тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури; стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 28.10.2019 до 01.04.2023.

У позовній заяві позивач зазначає, що з 2014 року працював в органах прокуратури України, з 20.05.2019 обіймав посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, на якій перебував тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури. З вказаного часу позивач працював на зазначеній посаді до 28.10.2019. У зв`язку із набранням чинності 25.09.2019 Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, 23.10.2019 прийнято наказ №610к, яким позивача звільнено з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28.10.2019.

Отже місячний строк для звернення до суду з даним позовом обліковується з дня, наступного за днем звільнення позивача - тобто з 29.10.2019.

У той же час з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 31.03.2023, надіславши позовну заяву разом із додатками на адресу Київського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском місячного строку.

Як було зазначено вище, як на підставу для поновлення строку звернення до суду позивач посилається у заяві від 22.09.2023 на рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) № 1-р(ІІ)/2023 (№ 3-5/2022(9/22), яким визнано неконституційним окреме положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 за № 113-ІХ.

Суд не вважає зазначені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду поважними з огляду на таке.

Так, 01.03.2023 Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення (1-р (II)/2023) у справі за конституційною скаргою колишнього прокурора Генеральної прокуратури України Сергія Василенка.

Предметом конституційного контролю у цій справі був лише пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113).

Інші приписи Закону № 113, зокрема ті, що визначають умови та порядок проведення атестації прокурорів, у цьому конституційному провадженні не перевірялись.

Позивач обґрунтовує свій позов лише посиланням на вказане рішення Конституційного Суду України та робить висновок, що окремі положення Закону № 113, у порядку та на підставі яких позивача було звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, на якій перебував тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та органів прокуратури, визнано неконституційним, а відтак, права останнього були порушені, у зв`язку із чим підлягають відновленню шляхом поновлення на раніше займаній посаді.

При цьому позивач не зазначає, в чому полягає протиправність дій/рішень відповідача при його звільненні, а також чому вищевказане рішення Конституційного Суду України має застосовуватися до даних правовідносин.

Слід зазначити, що у провадженні Великої Палати Конституційного Суду України та Сенатів Конституційного Суду України є справи, предметом конституційного контролю в якій є Закон № 113 у цілому та окремі приписи Закону № 113.

Вирішуючи справу № 1-р(ІІ)/2023 (№ 3-5/2022(9/22), Другий сенат Конституційного Суду України, зокрема, зазначив, що «забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя, є не лише елементом статусу прокурора, а й однією з передумов реалізації конституційного права на судовий захист».

У рішенні також зазначено, що «Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, що є нормативними актами, не може звільняти окремого працівника або певні категорії працівників та повідомляти їх про можливе майбутнє звільнення». Звільнення ж особи можливе на підставі не закону, а «лише індивідуального акта права, повноважень щодо ухвалення якого Верховна Рада України не має».

Другий сенат Конституційного Суду України підкреслив, що хоча оспорюваний припис не можна вважати індивідуальним актом права, яким прокурора було звільнено з посади прокурора, він все ж «має ознаки акта правозастосування, оскільки в ньому констатовано, що суб`єкт права на конституційну скаргу та всі інші прокурори з дня набрання чинності цим Законом вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади».

Слід зазначити, що рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 1-р (ІІ)/2023 від 01.03.2023 не повертає той стан речей, що існував до звільнення автора конституційної скарги з посади прокурора у 2019 році.

Однак, у рішенні Другого сенату Конституційного Суду України № 1-р (II)/2023 констатовано невідповідність низці приписів Конституції України оспорюваного припису Закону № 113 та вкотре закцентовано увагу на тому, що держава має забезпечити дієвість припису частини третьої статті 152 Основного Закону України, за яким матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Виплата такого відшкодування є можливо єдиним ефективним способом захисту заявників у подібних ситуаціях.

На підставі зазначеного припису Конституції України та рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 1-р (II)/2023 заявник має право на відшкодування завданої йому неконституційним актом шкоди. Повноваження щодо встановлення факту завдання шкоди, виду такої шкоди, розміру відшкодування мають національні суди, що звісно потребує від заявника звернення до суду у порядку, визначеному відповідним процесуальним законом.

Позивач протягом тривалого часу (понад три роки) не вживав заходів щодо оскарження рішення про його звільнення, чим фактично погодився з таким станом речей.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

Однак, позивач не звертався раніше до суду з позовом та відповідне рішення судом не приймалося.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем підстави щодо пропуску строку не є поважними, а тому у задоволенні заяви про поновлення строку зверненняч до суду слід відмовити.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно не забезпечення належного відправлення правосуддя.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява також повертається позивачеві якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем не доведено поважність підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду і суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Відтак позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду з позовом до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним наказу, стягнення матеріальної шкоди.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним наказу, стягнення матеріальної шкоди, - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

3. Копію ухвали надіслати позивачу, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.01.2024.

Суддя Кушнова А.О.