Справа № 160/30140/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ ПОЛІМЕР» (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці: №UА110130/2023/000121/1 від 22.06.2023 року.
Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач як покупець та ERMANO ENTERPRISE LTD (ВЕЛИКОБРИТАНІЯ) як постачальник уклали контракт від 03.04.2018 року №03-04/18РР (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (поліетилен). Під час митного оформлення товару 22.06.2023 року відповідачем прийнято рішення, що є предметом оскарження, обґрунтоване неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
1) Зовнішньоекономічний контракт від 03.04.2018 №03-04/18PP, укладений між Позивачем та компанією «ERMANO ENTERPRISE LTD» (Великобританія) має строк дії до 31.12.2021 року. Таким чином, строк дії контракту закінчився, відомості щодо пролонгації строків дії контракту відсутні. Пунктом 3.4. контракту передбачено надання документів в тому числі коносамент та сертифікат про походження товару, дані документи до митного контролю не надано. Пунктом 3.3. передбачено відправку товару з порту. В той час як заявлена країна відправлення Сербія;
4) Пунктом 4.1. контракту передбачено 100% передплату за товар. Проте, платіжні документи до митного контролю не надано. Таким чином, у митниці відсутня можливість перевірки числових значень сплаченої за товар суми.
7) У розрахунку до ЕМД відсутні відомості щодо експедиційних витрат. Вищезазначене дає підстави вважати про можливе неврахування всіх витрат, які передбачені ст.58 МКУ, в повному обсязі та не вірності розрахунку митної вартості;
8) Страхові документи, акти виконаних робіт, заявки на перевезення товару, документи, що регулюють відносини із особами із зазначенням вартості їх послуг до митного контролю не надано;
9) Рахунок на оплату транспортних послуг від 14.06.2023 № 274 видано на підставі експедиторського договору від 26.04.2022 № 260422ПП, проте в описі послуг відсутні відомості щодо експедиторських послуг, а також відомості щодо вартості таких послуг. Надана до митного контролю довідка про транспортні витрати від 14.06.2023 № 14/06-95 не є бухгалтерським документом, та враховуючи розбіжності в основних транспортних документах не може бути використана у якості документа, що остаточно підтверджує транспортну складову митної вартості
Декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Також декларанта повідомлено, що згідно частини 6 ст. 53 Митного кодексу України, декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару
22 червня 2023 року декларантом надіслано відмову від надання додаткових документів.
Висновує, що в зв`язку з вказаним до товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості 2 ґ) резервний.
12 грудня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла через систему «Електронний Суд» від представника позивача. Позивач повторює доводи позовної заяви та наполягає на належному визначенні митної вартості товару.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
03 квітня 2018 року позивач як покупець та ERMANO ENTERPRISE LTD (ВЕЛИКОБРИТАНІЯ) як продавець уклали Контракт, згідно п. 1.1., продавець зобов`язався прийняти та оплатити поліетилен і поліпропілен різних марок (далі Товар) в кількості та асортименті відповідно до підписаного стороною проформа-інвойсу, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2. Контракту за асортимент, найменування товару, вартість за одиницю і кількість товарів, що постачаються в кожній поставці, мають бути узгодженими сторонами і вказані в проформа-інвойсі, що є невід`ємною частиною Контракту. За п. 2.1. ціна на тори, що продаються за цим Контрактом, визначена в доларах США або євро, що конкретно визначається в проформа-інвойсі. Згідно п. 3.1. Контракту метод поставка товарів визначається в проформа-інвойсі. Відповідно до п.11.2 та 11.3 Контракт діє до 31 грудня 2021 року та може бути продовжено за письмовою згодою сторін.
31 грудня 2022 року позивач та ERMANO ENTERPRISE LTD (ВЕЛИКОБРИТАНІЯ) уклали Додаткову угоду до Контракту №12, якою продовжили строк дії контракту до 31.12.2023 року.
В рамках Контракту ERMANO ENTERPRISE LTD (ВЕЛИКОБРИТАНІЯ) 12.06.2023 року та 14.06.2023 року виставляло позивачу проформа-інвойси на поставку поліетилену різного виду.
14 червня 2023 року ERMANO ENTERPRISE LTD (ВЕЛИКОБРИТАНІЯ) видало пакувальний лист №2623/23 згідно Інвойсу.
26 квітня 2022 року позивач та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Експедитор) уклали договір №260422ПП транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом. За п. 1.1. цього договору Експедитор зобов`язався від свого імені, в інтересах і за рахунок коштів Замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по України, залучаючи для здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між Експедитором та третьою стороною перевізником.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- пакувальний лист від 14.04.2023 року №2623/23;
- рахунок-проформа від 12.06.2023 року №12/06/2023-SB;
- рахунок-фактура (інвойс) від 14.06.2023 року №14/06/2023-SB-3;
- рахунок-фактура (інвойс) від 14.06.2023 року №2623/23;
- автотранспортна накладна від 14.06.2023 року №001377;
- декларація про походження товару від 14.06.2023 року №2623/23;
- некласифікований комерційний документ заявки від 14.06.2023 року №14/06-05;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 14.06.2023 року №274;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 14.06.2023 року №14/06-95;
- документ, що містить інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини біржові котирування від 16.06.2023 року;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого до митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 03.04.2018 року №03-04/18РР;
- договір про надання послуг митного брокера від 04.01.2022 року №01/01/1-2022;
- договір (контракт) про перевезення від 08.06.2023 року №080623;
- договір (контракт) про перевезення від 26.04.2023 року №260422ПП;
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 року № UA110130/2023/000121/1, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо зауваження про закінчення строку дію Контракту.
Відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару.
В свою чергу суд зазначає, що для перевірки правильності визначення митної вартості товару не є визначальним строк дії контракту, оскільки наявна юридична ситуація дозволяє дійти однозначного висновку про те, що сторони діяли саме згідно Контракту, оскільки у документах посилалися саме на нього.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо надання коносаменту та сертифікату походження товару.
Відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару.
Суд зазначає, що вказані документи відсутні в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, в зв`язку з чим відповідач мав первинно обґрунтувати недостатність поданих документів для визначення митної вартості, після чого обґрунтувати значення цих двох документів для підтвердження митної вартості товарів в цій конкретній юридичній ситуації, в т.ч. в аспекті того, що коносамент є товаросупровідним документом та не засвідчує вартість товару, як не засвідчує вартість товару і сертифікат його походження.
Окрім цього, п. 3.4. передбачає надання або коносаменту, або іншого товаросупровідного документу, в той час як відповідачу надано міжнародну товарно-транспорту накладну.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо зазначення у п. 3.3. Контракту про відправку товару з порту.
Відповідно до п. 3.1., 3.2. Контракту метод та умови поставки визначається в проформа-інвойсі.
В проформа-інвойсах, які надані позивачем, країною відправлення є Сербія, це ж відображено і в Інвойсі та пакувальному листі, в зв`язку з чим відповідач безпідставно посилався на загальне положення Контракту, оскільки в наявності спеціальна норма, яка передбачає можливість зміни загальної норми в проформа-інвойсах.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо зауважень до пакувального листа.
Відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару.
Окрім цього, наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі №815/2731/18.
Пакувальний лист містить посилання на Інвойс та збігається з ним за вагою та характеристиками товару, в той час як відмінність зводиться виключно до інформації про лот, посилання на яке в Інвойсі відсутнє.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо розбіжності в номері автомобіля в пакувальному листі та у митній декларації.
Суд зауважує, що номера автомобіля в пакувальному листі збігаються з номерами автомобілю, що вказаний в митній декларації, яка надана самим відповідачем разом з відзивом. Пакувальний лист з номерами автомобіля, які вказав відповідач у відзиві, відповідачем не надано.
Щодо зауваження про те, що графа 5 транспортного документа CMR від 14.06.2023 №0001377 не містить даних щодо рахунку або інших товаросупровідних документів.
Суд зазначає, що вказаний документ однозначно ідентифікується з наявною операцією з поставки за предметом поставки (17 палет, вид поліетилену, його вага), а також транспортним засобом та учасниками перевезення, пунктами відправки. При цьому міжнародна товарно-транспортна накладна є товаросупровідним документом.
Відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару.
Окрім цього, відповідач не зазначив значення номеру лоту для ідентифікації конкретної операції з постачання, передусім в аспекті тотожності самого товару, його виду та кількості і тд.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження про те, що платіжні документи до митного контролю не надано.
Згідно п. 4.1. Контракту оплата здійснюється через 10 днів від дня отримання проформи-інвойсу.
Таким чином, за обставин цієї справи станом на дату винесення відповідачем спірного рішення строк оплати не настав, в зв`язку з чим позивачем не допущено порушення.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Суд зазначає, що відповідач не надав жодних пояснень юридичному значенню цієї обставини для можливості перевірки заявленої митної вартості товару, в т.ч. не вказав конкретно який аспект митної вартості товару не може бути визначений в зв`язку з цієї обставиною. Також відповідачем не обґрунтовано недостатність інших поданих до митного оформлення документів для підтвердження митної вартості товару
Разом з цим відповідачем не обґрунтовано і значення біржових котирувань для визначення митної вартості в цілому, оскільки згідно положень Контракту вартість поставки не поставлено в залежність від біржових котирувань.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №803/718/17.
В цій справі разом з митною декларацією подано довідку про транспортно-експедиційні витрати, в зв`язку з чим транспортна складова митної вартості підтверджена належним чином. Окрім цього, на суму відповідної довідки надано і рахунок, виставлений Експедитором позивачу.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження про те, що у розрахунку до ЕМД відсутні відомості щодо експедиційних витрат.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо зауважень про те, що рахунок на оплату транспортних послуг від 14.06.2023 № 274 видано на підставі експедиторського договору від 26.04.2022 № 260422ПП, проте в описі послуг відсутні відомості щодо експедиторських послуг, а також відомості щодо вартості таких послуг. Надана до митного контролю довідка про транспортні витрати від 14.06.2023 № 14/06-95 не є бухгалтерським документом, та враховуючи розбіжності в основних транспортних документах не може бути використана у якості документа, що остаточно підтверджує транспортну складову митної вартості.
Як вже зазначив суд, вказано довідка є належним джерелом на підтвердження інформації про розмір транспортної складової митної вартості, а експедиційна винагорода включена у вартість перевезення товару до кордону з Україною.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо зауваження про те, що страхові документи, акти виконаних робіт, заявки на перевезення товару, документи, що регулюють відносини із особами із зазначенням вартості їх послуг до митного контролю не надано.
Постачання в цій справі здійснювалося на умовах FCA, які не передбачають обов`язкового страхування, ризик несе покупець з моменту передачі товару його перевізнику. Згідно довідки від 14.06.2023 року №14/06-95 страхування не здійснювалося.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Таким чином, усі висловлені відповідачем зауваження щодо поданих на підтвердження митної вартості документів є необґрунтованими.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішень, які є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 року №UA110130/2023/000121/1 прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.09.2023 року.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач заявив до відшкодування 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві відповідач заперечив проти таких витрат. Конкретних доводів проти витрат на адвоката відповідач не вказав, натомість зазначив, що позов задоволенню не підлягає, а тому витрати не можуть бути відшкодовані, а також звернув увагу суду на положення законодавства та судову практику.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правничої допомоги від 22.09.2022 року №55 (далі Договір);

2) Додаткова угода від 22.09.2023 року №1 до Договору (далі Додаткова угода);

3) Акт надання послуг від 12.12.2023 року №127 (далі Акт);

3) Рахунок на оплату від 12.12.2023 року №136 (далі Рахунок);

Згідно п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання здійснити оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці, а саме: №UA110130/2023/000121/1 від 22.06.2023 року.

Відповідно до п. 3.1. вартість послуг за юридичне супроводження процесу оскарження вказаного рішення в кожній інстанції передбачається у додаткових угодах.

Пунктом 2 Додаткової угоди визначено, що гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку вказаного вище рішення та складає 5000,00 грн.

Актом засвідчено надання послуги з оскарження в судовому порядку вищевказаного рішення в суді першої інстанції, ціна 5000,00 грн.

Рахунком адвокатське бюро виставило позивачу до сплати 5000,00 грн за послугу, узгоджену в Додатковій угоді та виконано за Актом.

Передусім суд зауважує, що складання та підписання процесуального документу є різними діями, в той час як видом правничої допомоги є саме складання процесуальних документів (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно, факт надання правничої допомоги щодо складання процесуальних документів підтверджується саме укладеними з адвокатом документами.

Аналогічне правозастосування міститься у постановах Верховного суду від 26.10.2022 року у справі №910/4277/21, від 28.12.2019 року у справі №924/122/19.

Враховуючи приписи частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України», за яким навіть несплата адвокатського гонорару, обумовленого договірними зобов`язаннями, свідчить про те, що витрати за таким гонораром є «фактично понесеними»

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 13.12.2023 року у справі №160/17139/20, від 04.12.2023 року у справі №640/15744/20, від 04.12.2023 року у справі №420/329/21, а також постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі №160/15446/23, від 21.11.2023 року у справі №160/12974/22, від 20.11.2023 року у справі №160/20115/22.

В цій справі витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджуються належним чином.

Суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

Застосовуючи критерії, визначені у ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд констатує, що витрати пов`язані з розглядом цієї справи, при цьому в цій справі спірним рішенням відповідача допущено негативний вплив на майновий стан позивача шляхом зміни розміру належних до сплати митних платежів на суму 36956,90 грн. Позивачем з адвокатом узгоджено вартість юридичних послуг не окремо на кожну послугу, а «пакетно» - як супровід в суді кожної інстанції. Під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції надано позовну заяву та відповідь на відзив. Ця справа має невисоку складність, однак об`єм зауважень відповідача у спірному рішенні був значним, відповідні заперечення позивачем наведено у позовній заяві та у відповіді на відзив.

За таких обставин суд вважає обґрунтованою та пропорційною розмір витрат на професійну правничу допомогу в 5000,00 грн, понесення таких витрат вимушеним та зумовленим протиправним рішенням відповідача, в зв`язку з чим суд стягує витрати на професійну правничу допомогу позивача з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ ПОЛІМЕР» (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Перемоги, буд. 57, оф. 1-1, ) до Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 року №UА110130/2023/000121/1.

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ ПОЛІМЕР» (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Перемоги, буд. 57, оф. 1-1, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ ПОЛІМЕР» (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Перемоги, буд. 57, оф. 1-1, ) судові витрати з оплати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко