Справа № 280/9058/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 січня 2024 року Справа № 280/9058/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до - Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області

до третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі по тексту - відповідач), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту - третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 22.09.2023 № 11 з відмови ОСОБА_1 у зарахуванні пільгового стажу та призначенні пенсії за віком за списком № 2 протиправним та його скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу із шкідливими та важкими умовами праці за списком № 2 періоди її роботи з 26.09.1997 по 31.07.2023 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 за її заявою про призначення пенсії від 15.09.2023;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, рішенням Головного управління ПФУ в Вінницькій області від 22.09.2023 № 11 їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку. В рішенні про відмову в призначенні пенсії було розраховано страховий та пільговий стаж який склав, зокрема, страховий 31 рік 7 місяців 9 днів. Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з тим, що вона не досягла необхідного пенсійного віку та відсутній необхідний страховий стаж. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах, досягла встановленого пенсійного віку та має необхідний пільговий стаж роботи. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

31 жовтня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/9058/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

14 листопада 2023 року за вх. № 50542 до суду надійшло пояснення від третьої особи щодо позовної заяви. Зокрема зазначено, що заяву позивача про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області та прийнято рішення щодо відмови у призначенні позивачу пенсії а віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням пенсійного віку. Вважає, що відповідач на законних підставах не зарахував до пільгового стажу період роботи позивача з 26.09.1997 по 31.07.2023 згідно довідки № 520 від 28.08.2023, оскільки дана довідка не відповідає додатку 5 до п. 20 постанови Кабінету міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року зі змінами, а саме: відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Щодо недостатнього пенсійного віку третьою особою зазначено, що питання призначення дострокових пенсій за віком на пільгових умовах на даний час врегульовано п.2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, а не рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15). Вважає позовної вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 13 грудня 2023 року за вх. № 55305. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач вказує, що позивач не досягла віку 50 років, через що до неї не можуть застосовуватись норми статті 13 Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020. Тому Головне управління зауважує на відсутності колізії між законодавчими актами, оскільки, починаючи з 11 жовтня 2017 року спірні відносини врегульовані виключно нормами закону № 1058-IV, що прямо зазначено у вказаному акті законодавства, положення якого неконституційними не визнавалися. З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 щодо не відповідності Конституції України (неконституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788 (далі - Закон №1788) зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII. При цьому, порядок призначення пенсій за віком на пільгових умовах визначається положеннями статті 114 Закону № 1058. Також відповідачем зазначено, що позивачу не зараховано до пільгового стажу період роботи з 26.09.1997 по 31.07.2023 згідно довідки №520 від 28.08.2023, оскільки довідка не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови №637, а саме відсутнє посилання на статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , оскільки відсутня відмітка про отримання паспорта дитиною та в заяві про призначення пенсії не зазначена відповідна інформація, а також відсутня довідка Департаменту соціальної політики про період отримання допомоги за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 15.09.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції згідно Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Заяву ОСОБА_1 розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.09.2023 № 11.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від від 22.09.2023 № 11 вмотивоване наступним:

Вік заявниці на момент звернення - 50 років.

Відповідно до розгляду наданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж Позивачки на момент звернення склав 31 рік 07 місяців 09 днів.

За наданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , оскільки відсутня відмітка про отримання паспорта дитиною та в заяві про призначення пенсії не зазначена відповідна інформація, а також відсутня довідка Департаменту соціальної політики про період отримання допомоги за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Пільговий стаж Позивачки за Списком №2 не визначено.

За наданими документами до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 не зараховано період роботи з 26.09.1997 по 31.07.2023 згідно довідки №520 від 28.08.2023, оскільки довідка не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови №637, а саме відсутнє посилання на статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, ОСОБА_1 не досягла віку, що передбачений п.2 ч. 2 статті 114 Закону №1058, який є необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 - 55 років (Позивачці на момент звернення виповнилося 50 років).

Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 позивач:

- з 01.09.1990 по 26.06.1991 навчалась в СПТУ № 35 м. Запоріжжя;

- 12.07.1991 прийнята в цех слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики цеху 4 розряду в Запорізький металургійний комбінат "Запорожсталь" (наказ № 485 від 11.07.1991);

- 01.07.1992 переведена там же слюсарем по контрольно-вимірювальним приладам і автоматики 5 розряду;

- 26.09.1997 переведена слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики цеху, ЦХП-1 5 розряду у ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" ім. С. Орджонікідзе" (наказ № 494 від 30.09.1997);

- 01.01.2022 у зв`язку зі зміною штатного розпису переведено слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 5 розряду управління автоматизації в ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (розн. № 63 від 12.01.2022).

Згідно довідки, виданої ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 520 від 28.08.2023 позивач працювала повний робочий день та фактично відпрацювала з 26.09.1997 по 31.12.2021 (21 рік 9 місяців 25 днів) за професією слюсар по контрольно-вимірювальним приладам і автоматики, дільниця ЦХП-1, що передбачено Списком № 2 та з 01.01.2022 по 31.07.2023 (1 рік 6 місяців 27 днів) слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики управління автоматизації, відділ експлуатації АСУТП холодного прокату, що передбачено Списком № 2.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з цим позовом.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 19.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року (пункт 2 частини другої).

Згідно частини першої статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020, у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону № 1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, суд зазначає, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а саме:

- пунктом б частини другої статті 13 Закону № 1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- статтею 114 Закону України №1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Також, згідно абзацу першого пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, суд констатує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

При цьому, у спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).

Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.

Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акту Конституції України

- 50 років за пунктом б статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ);

- 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).

Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 р. у справі № 520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п. "б" ст. 13 Закону № 1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 № 213.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що при вирішенні даної справи норми пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не підлягають застосуванню, адже остання суперечить принципам правової визначеності та положенням Конституції України з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Отже, на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком Список №2, норми Закону № 1788-XII були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Відтак, умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом № 1788-XII на момент виникнення спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що підставою для відмови у призначенні пенсії було виключно посилання відповідачем на приписи статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, суд доходить висновку, що при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2, відповідач повинен був, при вирішенні заяви, керуватися нормами Закону №1788-XII.

Судом встановлено, що пенсійний вік позивача становить 50 років; необхідний страховий стаж 25 років; страховий стаж 31 рік 07 місяців 9 днів; необхідний пільговий стаж за Списком 2 10 років; пільговий стаж 23 роки 4 місяці 21 день.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наявність стажу роботи позивача за Списком №2 - 10 років відповідачем не спростовано.

Тому, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд враховує надані відповідачем відомості щодо стажу роботи позивача за Списком №2 саме 10 років.

Враховуючи той факт, що позивачем досягнуто віку, який надає право для призначення пільгової пенсії, суд доходить висновку, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно з пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, а отже позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 22.09.2023 № 11 про відмову в призначені пенсії є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Правові висновки аналогічного змісту, викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 21 квітня 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Щодо посилання відповідача в спірному рішенні на те, що для зарахування періодів з 26.09.1997 по 31.07.2023 в довідці № 520 від 28.08.2023 необхідно посилання на статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Згідно зі ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637(далі також Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обовязків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об"єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 22.09.2023 № 11 про відмову в призначені пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 15.09.2023, із застосуванням норм пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1 788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 № 213-VIII та зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 26.09.1997 по 31.07.2023.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858 грн 88 коп., згідно квитанції № 2796 - 3834 - 7137 - 4232 від 27.10.2023.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 858 грн 88 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Керуючись статтями 2, 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ), третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 - Б, ) про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 22.09.2023 № 11 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 15.09.2023, із застосуванням норм пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 № 213-VIII та зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 26.09.1997 по 31.07.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 24 січня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.