Справа № 520/36447/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 р. Справа № 520/36447/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, третя особа - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 про відкриття виконавчого провадження № 73460359 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6660629 від 31.07.2008 в загальному розмірі 291 617,91 доларів США;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 у виконавчому провадженні № 73460359 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 29 161,79 долар США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 про відкриття виконавчого провадження № 73460359 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6660629 від 31.07.2008 в загальному розмірі 291 617,91 доларів США та постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 у виконавчому провадженні № 73460359 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 29 161,79 долар США є протиправними, тому позивач звернувся до суду для скасування постанов у судовому порядку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 17.01.2024 о 12:00 год. Витребувано в Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича матеріали виконавчого провадження № 73460359, на підставі яких прийняті оскаржувані постанови. Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича надати витребувані судом докази до суду до судового засідання.

У судове засідання, призначене на 17.01.2024 о 12:00, сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач витребувані судом докази до суду до судового засідання не надав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича про визнання протиправними та скасування постанов на 24.01.2024 об 11:00 год, у зв`язку з неявкою сторін та ненаданням відповідачем витребуваних судом документів. Повторно витребувано в Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича матеріали виконавчого провадження № 73460359, на підставі яких прийняті оскаржувані постанови.

У судове засідання, призначене на 24.01.2024 об 11:00, сторони та третя особа не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач надав до суду витребувані судом матеріали виконавчого провадження № 73460359, на підставі яких прийняті оскаржувані постанови.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, третя особа - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними та скасування постанов в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 про відкриття виконавчого провадження № 73460359 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6660629 від 31.07.2008 в загальному розмірі 291 617,91 доларів США.

Отже, суд розглядає позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 у виконавчому провадженні № 73460359 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 29 161,79 долар США.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем 28.11.2023, на підставі виконавчого листа № 2011/8692/2012, виданого 12.05.2014, було відкрито виконавче провадження № 73460359 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 6660629 від 31.07.2008 в загальному розмірі 291 617,91 доларів США (двісті дев`яносто одна тисяча шістсот сімнадцять доларів США 91 цент), з яких: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 192 916,67 доларів США (сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот шістнадцять доларів США 67 центів); заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими станом на 13.01.2013 р. (включно), в розмірі 98 701,24 доларів США (дев`яносто вісім тисяч сімсот один долар США 24 центи).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 у виконавчому провадженні № 73460359 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду в розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, що становить суму в розмірі 29 161,79 доларів США.

Не погоджуючись з постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 28.11.2023 у виконавчому провадженні №73460359 про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 29 161,79 доларів США, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404 «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з абзацом 1 пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 (далі - Порядок №643), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

У справі, яка переглядається, позивач оскаржує постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди, які прийнята одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Основні аргументи, якими скаржник обґрунтовує протиправність оскаржуваної постанови, зводяться до того, що приватний виконавець у межах відповідного виконавчого провадження фактично не вчиняв дій щодо примусового стягнення основних сум боргу за виконавчим документом.

Суд зазначає, що аналіз положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.

Водночас аналіз норм Закону № 1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і статті 31 Закону №1403-VIII указує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня, 10 вересня та 28 жовтня 2020 року у справах №260/801/19, 120/1417/20-а, 640/13697/19.

Одночасно із цим, основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 січня та 26 серпня 2021 року у справах №640/13434/19 та №380/6503/20.

Крім цього, аналіз статті 31 Закону №1403-VIII свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня, 27 квітня, 03 червня та 26 серпня 2021 року у справах №160/5321/20, 580/3444/20, 640/17286/20, 380/6503/20.

Водночас саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Також у своїй практиці Верховний Суд уже зауважував, що для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у виді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Зрештою необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня, 08 липня та 24 грудня у справах №160/5321/20, 360/2855/20, 200/3149/21-а.

Беручи до уваги наведені правові норми та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд зазначає, що прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови приватний виконавець здійснив лише розрахунок основної винагороди в розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню, а у разі здійснення ним повного або часткового виконання рішення, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до примусово стягнутого боргу. Тож сума основної винагороди не є остаточною.

Суд зазначає, що розмір основної винагороди приватного виконавця, яка стягується після повного виконання рішення, пропорційно залежить від фактично стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Той факт, що приватний виконавець не роз`яснив цього учасникам виконавчого провадження в оспорюваній постанові не відміняє встановленого законом механізму стягнення основної винагороди приватного виконавця в залежності від фактично стягнутих ним сум.

Відповідно до оскаржуваної постанови приватного виконавця, останній здійснив лише розрахунок основної винагороди, а у разі здійснення ним повного або часткового виконання рішення, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до стягнутого боргу. Тож сума основної винагороди не є остаточною.

Суд зазначає, що у разі коли одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець правильно визначив розмір основної винагороди і постанова про її стягнення є правомірною, то така постанова сама по собі не свідчить про протиправне втручання у права боржника. Надалі питання про незаконність втручання у його права з боку приватного виконавця може постати у разі стягнення основної винагороди за відсутності фактичного виконання рішення суду або у більшій сумі, ніж належить, тощо. У такому разі належним способом захисту порушеного права буде оскарження цих дій (рішень) приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду від 26.10.2023 по справі № 640/20265/19.

У даній справі позивач не посилається та судом не встановлено обставин відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваної постанови щодо стягнення з боржника основної винагороди, а також обставин фактичного стягнення цих сум. Оскільки за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення заходів з примусового виконання виконавчого документу лише за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, і стягується з боржника у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то за указаних обставин справи оскаржувана постанова відповідача не порушила прав чи інтересів позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів позивача про те, що відносно нього вже було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору та оскаржувана постанова про стягнення з позивача основної винагороди в рамках виконавчого провадження № 73460359 фактично дублює вже раніше прийняті постанови відносно нього, суд зазначає наступне.

Позивач зазначив, що Головним державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасовою Наталією Сергіївною була винесена постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 29 161,79 долари США (USD) на користь Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн. Позивач вказує, що постанови по виконавчому провадженню №73460359 вже дублюють існуючі постанови.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач, не погодившись з постановою про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 29 161,79 доларів США по ВП № 52033938 та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 72443673 про стягнення виконавчого збору в розмірі 29 161,79 долар США, оскаржив такі постанови в судовому порядку.

Згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №520/21978/23 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасової Н.С. від 04.08.2023 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 29 161,79 долар США у виконавчому провадженні № 52033938; визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасової Н.С. від 04.08.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 72443673; стягнуто судові витрати.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №520/21978/23 набрало законної сили 28.10.2023.

Отже, постанови, на які посилається позивач, які нібито дублюють оскаржувану в даній справі постанову, є скасованими у судовому порядку, тому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо повторного стягнення з нього виконавчого збору.

Стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, суд звертає увагу на те, що системний аналіз Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що цей закон не містить юридичної норми, яка необхідна для регламентації правовідносин, які виникли у справі.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, щодо застосування аналогії закону, належним та ефективним способом захисту такого права є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

За таких обставин суд зазначає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 28.11.2023 в рамках виконавчого провадження № 73460359, діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому відсутні підстави для скасування такої постанови.

Так, згідно ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись 6-9, 241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича (вул. Університетська, буд. 33, офіс 7, м. Харків, 61003, РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070, ) про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин