Справа № 300/8606/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2024 р. справа № 300/8606/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (надалі ГУНП в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби та за невикористані щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб при звільненні зі служби в поліції, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби та за невикористані щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб при звільненні зі служби в поліції, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 29.04.2023 №208 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Станом на день прийняття наказу про звільнення відповідач не провів із позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 року, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом свої прав.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У подальшому позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надано відомості про відсутність наявність у нього кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
09.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ГУНП в Івано-Франківській області заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що ГУНП в Івано-Франківській області не вчинило протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки, оскільки у наказі про звільнення ОСОБА_1 будь-яких відомостей про виплату компенсації за невикористані дні відпустки не міститься, а позивач з таким наказом погодився та його не оскаржив. При цьому, позивач не виявив бажання скористатися щорічною основною відпусткою за 2021-2022, про що свідчать відсутність рапорту щодо її надання. Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
15.01.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позовних вимог.
Розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі обставини.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.2003, ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 30.04.2023 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області (а.с. 13-14).
Наказом від 29.04.2023 №208 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління звільнено із служби в поліції із виплатою компенсації за 15 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році (а.с. 12).
Довідкою від 24.10.2023 №553 підтверджується, що невикористана частина відпустки за 2021 рік складає 23 доби. Щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб не використовував (а.с. 16).
03.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби та за невикористані щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб при звільненні зі служби в поліції (а.с. 17).
Листом від 15.11.2023 №С-51/108/29/01-2023 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані відпустки у 2021-2022 роках (а.с. 18).
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиплати такої компенсації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Таким законом, що установлює та визначає державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи є Закон України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (надалі Закон України №580).
Згідно із ст. 59 Закону України №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 60 Закону України №580, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. 92 Закону України №580, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно ч.ч. 8-10 ст. 93 Закону України №580, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) визначають Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (надалі Порядок №260).
Згідно із п. 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі №440/5244/19 зазначав, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону України №580.
При цьому, як свідчать положення ч. 8 ст. 93 та ч. 11 ст. 93 Закону України №580, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
З аналізу наведених правових норм слідує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002, у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень чч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні відносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
З огляду на відсутність регулювання приписами Закону №580 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».
Згідно із ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідач визнає, що ОСОБА_1 щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 днів не використовував. Невикористана частина відпустки за 2021 рік складає 23 доби (а.с. 16).
Проте за обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток.
Оскільки спору з приводу наявності у позивача залишків невикористаних відпусток у періоди, що означені вище немає, суд дійшов висновку про те, що позивач на дату звільнення зі служби у поліції на підставі наказу ГУНП в Івано-Франківській області від 29.04.2023 №208 о/с, мав право на отримання грошової компенсації за невикористані частини щорічної основної та додаткової відпусток за 2021-2022 роки у кількості 68 календарних дні.
Так як, відповідач не здійснив виплату ОСОБА_1 такої грошової компенсації, судом зроблено висновок про наявність у спірних відносинах протиправної бездіяльності ГУНП в Івано-Франківській області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за період 2021 рік у кількості 23 доби, за 2022 рік у кількості 45 діб.
Водночас, суд враховує аргументи відповідача щодо відсутності у позивача щорічної основної відпустки у 2022 році в обсязі 45 днів, оскільки невикористана частина відпустки за 2022 рік складається із основної щорічної та додаткової.
Таким чином, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх наступним чином:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби та за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягненню не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби та за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за 2022 рік у кількості 45 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 24 січня 2024 р.