Справа № 400/1934/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1934/22
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Миколаївській області: №0-1415 від 03.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 12 464 грн. 82 коп.;

- №0-1415 від 03.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 25 653 грн. 96 коп.;

- №10283/2408 від 23.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 22 060 грн. 64 коп.;

- №10287/2408 від 23.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 10 718 грн. 89 коп.;

- №10282/2408 від 23.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 24 727 грн. 11 коп.;

- №10286/2408 від 23.11.2021 року, яким ОСОБА_2 було визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 12 014 грн. 48 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має у власності два об`єкта нерухомості: олійних цех площею 846,5 кв.м., та столярний цех загальною площею 411,3 кв.м. Зазначені об`єкти нерухомості є об`єктами сільськогосподарського призначення, а тому відповідно до п.п.266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України вони не є об`єктами оподаткування. Крім того, відповідачем порушено вимоги п.266.7.2 ст.266 ПК України, оскільки податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, повинні направлятися разом з детальним розрахунком сум податку, а також податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Спірні податкові повідомлення-рішення не містять цих реквізитів, а тому позивач навіть не зміг перед поданням позову пересвідчитися, за що саме контролюючим органом визначено йому податкове зобов`язання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що податкові повідомлення-рішення, направлені позивачу, містять лише загальне посилання на ст. 266 ПКУ, загальні суми податкового зобов`язання, без додавання детального розрахунку сум податку. З направлених позивачу повідомлень-рішень не можна встановити чи було при здійсненні нарахування податку застосовано п. 52-5 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПКУ, а саме те, що об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року. Не звернув увагу суд й на те, що в податкових повідомленням - рішеннях не вказано, за які саме об`єкти нерухомого майна нараховано податок. Судом не було надано належну оцінку тому, що відповідачем було нараховано податок за 2018 рік поза межами строку, встановленого ст. 102 ПКУ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 з 2015 року перебувають наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: олійний цех загальною площею 846,5 кв.м, дата державної реєстрації права власності 17.06.2015, розмір частки у праві спільної власності 1/1, реєстраційний номер 17, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; столярний цех загальною площею 411,3 кв.м, дата державної реєстрації права власності 17.06.2015, розмір частки у праві спільної власності 1/1, реєстраційний номер 17, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року N2755-VI (зі змінами та доповненнями), за вказані вище об`єкти нерухомого майна, ГУ ДПС у Миколаївській області визначено позивачу суму податкового зобов`язання за 2018, 2019 та 2020 роки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф». Звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пов`язано не стільки з його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що об`єкти нерухомості використовується для потреб сільського господарства та виробництва сільськогосподарської продукції. Відповідно до п. 52-5 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року. Зазначені вимоги враховані при нарахуванні податкових зобов`язань за березень 2020 року, про що свідчать розрахунки податкових зобов`язань сформовані платнику податків. Нарахування за всі періоди, враховуючи 2018 та 2019 рік, було здійснено відповідачем в межах строку визначеному ст. 102 ПК України. З огляду на зазначене, представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проживає у смт. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області.

З 2015 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлові приміщення: 1) олійних цех загальною площею 846,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; 2) столярний цех, загальною площею 411,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Веселинівської селищної ради №3 від 13.07.2017 встановлена ставка податку на нерухоме майно відмінні від земельної ділянки в розмірі 0,7 мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року, за 1 квадратний метр.

В листопаді 2021 Головне управління ДПС у Миколаївській області обрахувало податок на нерухомість, відмінне від земельної ділянки, за цими двома об`єктами за 2018, 2019 та 2020 роки.

03.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1415 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік за об`єктом нерухомості столярний цех, в розмірі 12464,82 гривень.

03.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1415 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік за об`єктом нерухомості олійний цех, в розмірі 25653,96 гривень.

23.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №10287/2408 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік за об`єктом нерухомості столярний цех, в розмірі 10718,89 гривень.

23.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №10283/2408 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік за об`єктом нерухомості олійний цех, в розмірі 22060,64 гривень.

23.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №10286/2408 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік за об`єктом нерухомості столярний цех, в розмірі 12014,48 гривень.

23.11.2021 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №10282/2408 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік за об`єктом нерухомості олійний цех, в розмірі 24727,11 гривень.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені рекомендованою поштовою кореспонденцією та отримані ОСОБА_1 06.12.2021 та 09.12.2021.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень та відсутності підстав для визнання їх протиправними та скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

За приписами ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Судова колегія зауважує, що встановлена пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Отже, зі встановленого вище вбачається, що для застосування пп.«ж» п.266.2.2 ст.266 ПК України необхідно з`ясувати, по-перше, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а по-друге, що об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові у справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

Верховний Суд КАС, розглядаючи подібну за предметом спору справу №540/2206/19, у постанові від 24.04.2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом «ж», зазначив, що на користь висновку, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 року №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи (п.21).

Колегія суддів зауважує, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Колегія суддів звертає увагу, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 року по справі №380/18104/21

Як встановлено судами, столярний та олійний цехи не відносяться до будівель сільськогосподарського призначення.

Позивачем не надано суду жодних відомостей, що він є сільськогосподарським товаровиробником.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обох умов для застосування пільги, передбаченої п.п. «ж» п. 266.2.2. ст.266 ПК України.

Колегія суддів, зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що описані вище будівлі та приміщення використовувались (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції.

Не надано апелянтом і жодних доказів використання спірних будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наполягаючи на наявності у апелянта пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, він не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до 266.7.1. ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.266.7.2. ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо посилання апелянта у позовної заяві, на ту обставину у п.266.7.2 передбачена чітка конкретизація кожного об`єкта нерухомості, його адреси, площі, ставки та ін., колегія суддів звертає увагу, що норма саме у такій редакції з`явилася у Податковому кодексі України з 01.01.2022 відповідно до Закону України № 1914-IX від 30.11.2021 та до спірних податкових повідомлень-рішень не застосовується, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті у 2021 році.

Відповідно до ст. 102.1. Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У цьому випадку, нарахування за всі періоди, враховуючи 2018 та 2019 рік було здійснено в межах строку визначеному ст.102 ПК України.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик