Справа № 440/16916/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/16916/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (надалі - відповідач, Управління), у якому просив:

визнати протиправною відмову, викладену у листі від 20.09.2023 №03-2/3429, у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення;

зобов`язати відповідача встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни з 01.08.2023 та видати відповідне посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що перешкоджає отриманню ним статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 26-29/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що ОСОБА_1 немає достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки у нього відсутні підтверджуючі документи щодо отримання інвалідності під час захисту Батьківщини, перебування на фронті чи в районах ведення бойових дій.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Позивач у період з 24.05.1987 по 28.04.1990 проходив військову службу за призовом, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_1 /а.с. 13/.

За змістом витягу із протоколу від 13.11.2013 №2796 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця: ЗЧМТ голови (1990 рік) старшини 2 статті у відставці ОСОБА_1 , 1968 року народження, що підтверджена архівною довідкою про травму від 04.04.2013 №6/31-58, виданою центральним військово-морським архівом МО РФ, м. Гатчина, - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 16/.

З 10.07.2014 позивачу вперше встановлено другу групу інвалідності, причина - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 11/.

На цій підставі, ОСОБА_1 у липні 2014 року Управлінням видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, що відповідач не заперечував.

У подальшому, за результатами повторних оглядів, позивачу у 2017 та 2020 роках продовжувалась друга група інвалідності, причина - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, на підставі чого Управлінням ОСОБА_1 видавались посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи.

15.08.2023 позивачу безтерміново з 01.08.2023 встановлено другу групу інвалідності, причина - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 12/.

13.09.2023 позивач звернувся до Управління із заявою від 12.09.2023 про видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи у зв`язку з продовженням інвалідності /а.с. 30/.

20.09.2023 листом за вих.№03-2/3429 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з чинним законодавством /а.с. 31-32/. Такий висновок відповідач обґрунтував посиланнями на відсутність документів, що підтверджували б отримання позивачем інвалідності під час захисту Батьківщини, перебування на фронті чи в районах ведення бойових дій.

Не погодившись з наведеною позицією Управління, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII).

Статтею 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

У силу пункту 1 частини другої цієї статті, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається нормами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з абзацом третім пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Абзацом другим пункту 7 Положення №302 встановлено, що Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, (...) видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач оспорює відмову органу соціального захисту населення у видачі йому посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Суд враховує, що у силу частини першої, пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать:

особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час;

військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

У контексті цього спору та в обсязі наданих учасниками справи доказів суд встановив, що інвалідність ОСОБА_1 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

За твердженням позивача, він у період проходження військової служби з 01.06.1989 по 21.12.1989 брав участь в довготривалому поході з охорони радянського судноплавства в Перській затоці та виконуючи військовий обов`язок отримав травму (закриту черепно-мозкову травму, 1990 рік).

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а зазначив, що для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вимог частини першої, пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII необхідним є існування наступних умов: отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

У свою чергу, строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Отже проходження строкової військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними у частині першій та пункті 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII.

Обставини цієї справи свідчать про те, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, а саме - під час проходження ним строкової військової служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу саме особи з інвалідністю внаслідок війни.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 №20-рп/2004 виходячи з того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65 Конституції України), а ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4 Закону №3551), сформулював юридичну позицію, згідно з якою "на осіб, які за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" належать до ветеранів війни, повинні поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до положень частини п`ятої статті 17 Конституції України (абзаци одинадцятий, тринадцятий пункту 6 мотивувальної частини). Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Проте матеріали справи не містять доказів отримання позивачем травми безпосередньо внаслідок виконання бойових завдань по захисту Батьківщини, перебуваючи на фронті чи в районі проведення воєнних дій.

Встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням "травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби", не є безперечною підставою для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки відповідно до вимог закону.

Верховний Суд України у постановах від 20.01.2015 у справі №21-528а14 та від 06.11.2013 у справі №21-377а13 дійшов висновку, що не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону №3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок виконання службових обов`язків.

При цьому віднесення особи до осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XIІ безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", якими є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18.

А оскільки матеріали справи не містять доказів, що травма, яку отримав позивач та внаслідок якої йому встановлено інвалідність, пов`язана із його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі частини першої, пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII.

Сам факт отримання позивачем посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни у 2014, 2017 та 2020 роках не є підставою для висновку про необґрунтованість дій Управління щодо відмови у видачі йому такого посвідчення у 2023 році, оскільки попередні посвідчення були видачі із зазначенням кінцевого терміну дії, що на момент виникнення цього спору завершився.

Як наслідок, немає підстав для висновку про порушення відповідачем принципу належного урядування внаслідок відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААГ №108351 від 15.08.2023.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААГ №108351 від 15.08.2023 діяв правомірно.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є особою з інвалідністю другої групи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

А тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 24565327; пр-т Володимирський, 9, м. Лубни, Полтавська область, 37500).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба