Справа № 120/15155/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням суду від 06.11.2023 вказаний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром після її перерахунку з 01.07.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію після її перерахунку з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", враховуючи вже виплачені суми пенсії.

10.01.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 в частині обмеження виплати пенсії позивача з 01.03.2022;

- постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Ухвалою від 12.01.2024 заяву позивача прийнято до розгляду заяву позивача, а відповідачу встановлено строк для надання суду письмових пояснень по суті поданої заяви.

17.01.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначається, що на виконання рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/5155/23 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача шляхом здійснення нарахування щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, без обмеження пенсії максимальним розміром, який на 01.07.2021 склав 40097,54 грн.

Відповідач вказує на те, що розмір пенсії позивача з 01.07.2021 розраховано виходячи з того, що на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія встановлюється без обмеження її максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок. Адже, як вважає відповідач, суд не вирішував питання щодо виплати позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром на майбутнє, в тому числі з урахуванням подальшої індексації пенсії.

24.01.2024 на підтримку своїх пояснень відповідач надав суду розрахунок розміру пенсії позивача.

Вирішуючи заяву позивача, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні норми передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, в силу приписів ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі № 120/5585/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати позивачу ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі № 120/6589/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати з 01.02.2020 позивачу ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі № 120/2967/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.03.2023 виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі № 120/3098/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановити позивачу ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та здійснити виплату відповідних сум доплати.

Водночас рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати позивачу ОСОБА_1 пенсію після її перерахунку з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", враховуючи вже виплачені суми пенсії.

На виконання вищезазначеного судового рішення Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який станом на 01.07.2021 склав 33912,74 грн, та донараховано кошти в сумі 16000,00 грн за період з 01.07.2021 по 28.02.2022. Донараховані кошти включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

Крім того, з наданого відповідачем розрахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01.03.2022 судом з`ясовано, що щомісячна доплата у розмірі 2000 грн відповідно до Постанови № 713 встановлена (за рішенням суду), але не виплачена, оскільки підсумок пенсії з надбавками склав 45431,20 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії відповідач виплатив позивачу 43431,20 грн.

Таким чином, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що, виконуючи рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23, відповідач дійсно здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.07.2021 з урахуванням доплати у розмірі 2000 грн без застосування обмеження максимального розміру пенсії, однак з 01.03.2022 застосував обмеженням максимального розміру пенсії позивача, тим самим фактично зафіксувавши розмір виплачуваної йому пенсії сумою 43431,20 грн, хоча розрахунок пенсії на цю дату становить 45431,20 грн.

Тобто, не дивлячись на обґрунтованість та зрозумілість рішення суду, відповідач фіксованою сумою пенсії у 43431,20 грн починаючи з 01.03.2022 неправомірно обмежив розмір пенсії позивача, що визнається судом як порушення його прав та законних інтересів, захищених судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Обґрунтовуючи правомірність обмеження розміру пенсії позивача відповідач посилається на те, що при виконанні рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Разом з тим відповідачем не наведено нормативно-правового чи підзаконного акту, яким передбачено вчинення дій з перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано пенсійний орган здійснити такий перерахунок.

Суд зауважує, що згідно з резолютивною частини рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано виплачувати позивачу ОСОБА_1 пенсію після її перерахунку з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", враховуючи вже виплачені суми пенсії.

Отже, виходчи з характеру спірних правовідносин між сторонами та беручи мотиви суду щодо ухвалення рішення на користь позивача, дату рішення та вищенаведене формулювання його зобов`язальної частини, є очевидним, що відповідач не мавзаконних підстав для обмеження розміру пенсії позивача з 01.03.2022, оскільки як рішенням у справі № 120/15155/23, так і іншими судовими рішеннями, про які зазначено вище, констатовано неправомірність застосування пенсійним органом обмеження пенсії позивача, в тому числі після її перерахунку з 01.03.2022.

Втім, відповідач трактує зміст рішення на власний розсуд і здійснив перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимального розміру лише за період з 01.07.2021 по 01.03.2022, в той же час починаючи з 01.03.2022 протиправно застосував обмеження максимального розміру пенсії позивача та зафіксував її сталий розмір на рівні 43431,20 грн.

Суд наголошує на тому, що рішення суду у справі № 120/15155/23, постановлено після рішення суду від 07.09.2022 у справі № 120/5585/22, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, та після рішення суду від 10.07.2023 у справі № 120/3098/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та здійснити виплату відповідних сум доплати.

Відповідно, рішення суду у цій справі також включає в себе подальші перерахунки та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром.

З огляду на викладене дії відповідача на виконання рішення суду, які полягають в обмеженні розміру пенсії позивача з 01.03.2022, розцінюються судом як недобросовісні, оскільки полягають у порушенні процесуального обов`язку, який передбачений статтею 370 КАС України, суперечать завданню адміністративного судочинства та мають наслідком породження нових спорів у сфері соціального захисту населення.

Статтею 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Відтак, враховуючи встановлену судом протиправність дій пенсійного органу під час перерахунку та виплати пенсії позивача на виконання рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 в частині застосування з 01.03.2022 обмеження виплати пенсії максимальним розміром, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу та направити її керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття відповідних заходів реагування.

За змістом ч. 5 ст. 249 КАС України, з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Тому на виконання приписів ч. 5 ст. 249 КАС України Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області слід встановити місячний строк з дати отримання окремої ухвали для повідомлення суду про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 256, 294, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 120/15155/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23.

Постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Сало Павло Ігорович