Справа № 120/9982/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9982/23

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

23 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Козятинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення від 17.02.2023 за №1117-VIII "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

25 грудня 2023 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від міського голови Козятинської міської ради Вінницької області. У поданому відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно укладеного між членами спілки власників майнових паїв реорганізованого СВК "Пиковецьке" та ОСОБА_1 Договору купівлі-продажу від 04.05.2008, позивач придбав у власність будівлю зерносховища, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначений об`єкт нерухомості за позивачем зареєстровано 20.06.2013, номер запису про право власності: 1392253, що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2013 за №5214379.

Згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 21.08.2014 за №ВН9, позивачем проведено реконструкцію зерносховища з влаштуванням свинарника за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкту становить 542,20 м.кв., площа забудови становить 618,18 м.кв.

Також, на замовлення позивача в 2014 році Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації виготовлено Технічний паспорт на будівлю свинарника АДРЕСА_1 . За даними Технічного паспорта загальна земельна площа садиби (по угіддям) становить 3658 м.кв., в тому числі 622 м.кв. під забудовами, 3036 м.кв. під двором.

Крім того, на замовлення позивача в 2020 році ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовив техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель території господарського двору загальною площею 6,5611 га, що передбачається до надання в оренду для іншого сільськогосподарського призначення гр. ОСОБА_1 на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, інвентарний номер Д-ХІІ/ХХХІV-9013 від 30.09.2020 року.

10.08.2021 року позивач звернувся до Козятинської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення (господарський двір) за адресою АДРЕСА_1 .

Листом Козятинської міської ради від 27.09.2021 за №1873/21 позивача повідомлено, що заява про надання дозволу винесена на розгляд 15 сесії 8 скликання Козятинської міської ради 10.09.2021. Разом з тим, рішення не прийнято (проголосували: за - 11, проти -1, утримались - 3).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2022 по справі №120/2921/22-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Козятинської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,5611 га господарського двору для іншого сільськогосподарського призначення та зобов`язано повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,5611 га господарського двору для іншого сільськогосподарського призначення та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2022 по справі №120/2921/22-а на 32 сесії 8 скликання Козятинської міської ради здійснено повторний розгляд заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення (господарський двір) за адресою АДРЕСА_1 та прийнято рішення від 17.02.2023 за №1117-VIII, яким відмовлено у наданні такого дозволу з підстав наведених у додатку до рішення.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні відповідач обґрунтовуючи відмову у наданні відповідного дозволу зазначив: "У техніко-економічному обґрунтуванні міститься ксерокопія витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 20.06.2013, номер запису про право власності 1392253 на будівлю зерносховища з прибудовою та декларація про готовність реконструкції зерносховища з влаштуванням свинарника. Згідно технічного паспорта, виготовленого 14.07.2014, обміри будівлі свинарника становили площу 542,2 кв.м. В перерахунку на одиницю обміру «гектар» площа свинарника становить 0,0542 га. Техніко-економічне обґрунтування розроблене на площу 6,5611 га, що в 121 раз перевищує площу будівлі.

Територія місця розташування земельної ділянки, щодо якої розроблено техніко-економічне обґрунтування, зазначена на схемі її розміщення включає будівлю, яка належить Вам на праві власності, та відображає ознаки наявності інших будівель.

У пояснювальній записці техніко-економічного обґрунтування занотовано «на земельній ділянці знаходиться будівля зерносховища з прибудовою та руїни будівель».

Графічні матеріали відомостей малих архітектурних форм та переносних виробів, які входять до складу документів обґрунтування, відображають будівлі і споруди, документальні підтвердження речового права на які не додані до заяви.

Отже, надіслані документами, які є джерелами інформації, є суперечливими щодо правових підстав відведення території земельної ділянки із заявленою площею у техніко-економічному обґрунтуванні та обґрунтуванні, яка існувала для обслуговування не однієї будівлі, а комплексу господарських будівель і споруд."

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що через наявність зазначених невідповідностей в поданій позивачем документації, на переконання суду спірне рішення відповідача є правомірним. Суд вказав, що відповідач діяв в межах норм чинного законодавства та прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 .

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно положень статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно частин 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

При цьому, за результатами розгляду клопотання заінтересованої особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Як встановлено судом, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач покликався те, що додана до заяви документація, яка є джерелом інформації є суперечливою щодо правових підстав відведення території земельної ділянки із заявленою площею у техніко-економічних обґрунтуваннях.

Відповідач вказав, що площа земельної ділянки щодо якої виготовлено техніко-економічні обґрунтування в 121 раз перевищує площу земельної ділянки під будівлею свинарника (зерносховища), яке належить позивачу на праві приватної власності. Також, відповідачем враховано, що на земельній ділянці щодо якої звернувся позивач розташовані інші об`єкти нерухомості документальні підтвердження права власності на які не додані до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов до висновку про існування на спірній земельній ділянці за однією тією самою адресою декількох об`єктів нерухомості, застосувавши до спірних правовідносин спільну часткову власність.

Однак, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції помилково не враховано висновків судів, зроблених в інших судових рішеннях, які набрали законної сили та стосуються одного і того самого предмету спору.

Зокрема, рішенням Козятинського міськрайонного суду від 04.04.2013 року у справі № 133/539/13-ц було визнано дійсним договір купівлі-продажу будівлі зерносховища з прибудовою, яка розташована по АДРЕСА_1 . Даним рішенням визнано дійсним договір купівлі продажу та за позивачем у цій справі - ОСОБА_1 визнано право власності на цілий (одиниця) об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, існування інших будівель та споруд за вказаною адресою судом не було встановлено. В іншому ж випадку у рішенні суду йшлося б уже про ідеальну частку майна від майнового комплексу за вказаною адресою.

Також відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду встановлено, що СВК «Пиковецьке» припинено ще до 2008 року.

В цьому ж 2008 році також закінчився термін дії доручень у членів Спілки власників майна припиненого СВК «Пиковецьке», які діяли від його імені та продали об`єкт нерухомості.

В подальшому Реєстраційною службою Козятинського міськрайонного управління юстиції за позивачем було зареєстровано право приватної власності на цілу будівлю зерносховища з прибудовою, що складає одиницю за адресою: АДРЕСА_1 .

В технічному паспорті на об`єкти нерухомості також значиться одиниця, а не частка у власності позивача на об`єкти нерухомості за вказаною адресою.

Незважаючи на наявні письмові докази Вінницький окружний адміністративний суд на вказані обставини уваги не звернув. Більше того, в матеріалах адміністративної справи наявна довідка Пиковецької сільської ради від 30 липня 2020 року №158, згідно якої за адресою АДРЕСА_1 знаходиться лише будівлі та споруди належні позивачу. Інших будівель та споруд немає.

Так, набувши право власності на будівлю зерносховища з прибудовою, позивач здійснив реконструкцію будівлі зерносховища під спеціалізовану будівлю по вирощуванню свиней - свинарник без зміни загальної площі нежитлової будівлі з прибудовами про що свідчить копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації ВН та використовується за призначенням.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис": виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що Техніко-економічне обґрунтування площі земельної ділянки розроблялася як для зерносховища, а не для свинарника є помилковим, адже розмір такої земельної ділянки розраховувався для виробника сільськогосподарської продукції з врахуванням виробничої необхідності виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідачем - Козятинською міською радою не заперечується той факт, що до набуття позивачем права власності на будівлю свинарника у СВАТ «Пиковецьке» перебувала в користуванні земельна ділянка (господарський двір), орієнтованою площею 7,8 га для обслуговування такої нерухомості.

У постанові ВСУ у справі за №6-2225цс16 викладена наступна правова позиція з приводу переходу права на земельну ділянку в разі набуття права власності на будівлі та споруди.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до положень ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Таким чином, після набуття права власності на будівлі та споруди до позивача від попереднього власника нерухомості перейшли права користування земельною ділянкою не більше визначених раніше розмірів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що звернення ОСОБА_1 до відповідача - Козятинської міської ради було спрямоване ще у 2021році та стосувалося надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в зв язку з набуттям права власності на нерухоме майно та для його обслуговування на правах оренди, а не у власність, безпідставно та неправомірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, що регулюють порядок передачі земельних ділянок саме у власність.

Відповідно до положень ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" слідує висновок, що Козятинська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст.122 Земельного кодексу України визначено що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Порядок надання земельних ділянок регулюється Земельним кодексом України.

Положеннями статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність та користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч.1 ст.124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч.2 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами ст.134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Такими випадками є: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. У такому разі земельні ділянки державної чи комунальної власності (або права на них) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Водночас, колегія суддів зауважує, що частина 2 ст.134 ЗК України не ставить підстави продажу права оренди земельної ділянки без застосування конкурентних засад в залежність від розміру об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на земельній ділянці, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб та виду використання земельної ділянки.

Так, на земельній ділянці, площею 6,5611 га розташовані об`єкти нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу , що виключає відчуження вказаної земельної ділянки на конкурентних засадах.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було зареєстровано право власності на комплекс об`єктів нерухомого майна у складі будівлі свинарника з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані будівлі розміщені на сформованій земельній ділянці, орієнтованою площею 6,5611 га , що не заперечується та визнається відповідачем.

Позиція Козятинської міської ради Вінницької області про те, що розмір земельної ділянки на отримання якої має право та претендує позивач, має відповідати площі рівній тій, яку безпосередньо займають нежитлові споруди (виключно площу під об`єктами нерухомого майна) не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та спростовується матеріалами справи.

Відповідності до ч.1 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за відповідним проектом. Склад проекту землеустрою визначається ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться. Одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою чи той факт, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим. Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням як підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою у зазначених у зверненні площах .

Сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для відмови у видачі дозволу на виготовлення проекту землеустрою та посилання на таку обставину є незаконним.

Крім того, державні будівельні норми, "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за №44; Державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджені Наказом Мінрегіону №104 від 26 квітня 2019 року, Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173; Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80 не містять норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і не ставить площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.

З метою набуття права користування (не у власність) земельною ділянкою з метою обслуговання будівлі сільськогосподарського призначення, у ліцензованих організаціях було замовлено та отримано технічні документації на обґрунтування необхідної площі для обслуговування комплексу по вирощуванню свиней (свинарника):

1. Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено Техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель території господарського двору, що передбачається до надання в оренду для іншого сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 на території Пиковецької сільської ради, село Пустоха.

Згідно з п.2.2 метою обґрунтування є створення умов для формування та організації території господарського двору можливості використання земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення, з урахуванням соціально-економічних та екологічних заходів, заходів з охорони земель.

Відповідності до п.2.5.1 обґрунтування, характеризуючи можливість використання земельної ділянки йдеться про те, що на земельній ділянці території господарського двору розташована будівля, що перебуває у власності ОСОБА_1 . Земельна ділянка, орієнтованою площею 6,5611 га на яку претендує ОСОБА_1 представлена територією господарського двору. Господарський двір використовувався бувшим колективним господарським підприємством для іншого сільськогосподарського призначення. В п.2.5.4 Обгрунтування йдеться про те, що земельна ділянка фактично сформована та придатна до використання за призначенням для іншого сільськогосподарського призначення. В кінцевому висновку йдеться про те, що відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення орієнтовано площею 6,5611 га можливе на даній території.

2. Проектним-виробничим архітектурно - планувальним центром Козятинської міської ради виготовлено Розрахунок площі земельної ділянки необхідної для облаштування господарського двору в складі будівлі свинарника та земельної ділянки.

В 2021 році Комунальним підприємством "Проектно-виробничий архітектурно-планувальний центр Козятинської міської ради" надано Обґрунтування (графічні матеріали) визначення меж та площі території господарського двору, що передбачається до надання в оренду для іншого сільськогосподарського призначення.

Відповідності до висновків спеціалізованих організацій, було визначено межі та площу земельної ділянки необхідної для облаштування господарського двору, спеціалізованими організаціями була визначена площа у розмірі 6,5611 га.

Отже, рішення 32 сесії 8 скликання Козятинської міської ради від 17.02.2023 року №1117-УІИ не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, та як наслідок з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Козятинську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 6,5611 га для іншого сільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи за рахунок бюджетних асигнувань Козятинської міської ради, а саме: витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу у сумі 15000 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що за подання адміністративного позову, ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 2100,20 коп., згідно квитанції №9310-5626-2240-4402 від 03.07.2023, та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 3220 грн. 80 коп. (квитанція №9809-47 від 12.11.2023).

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2023, колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Козятинської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в сумі 5321 грн. 00 коп.

З наявних у матеріалах справи документів встановлено, що позивачем сплачено 15000 грн. витрат пов`язаних з наданням йому правничої допомоги адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції відповідач не зазначив про неспівмірність витрат понесених позивачем на оплату правничої допомоги.

Дослідивши надані адвокатом Голівським В.В. докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також доводи відповідача щодо неспівмірності таких витрат, суд виходить з наступного.

Так, згідно договору про надання правничої допомоги від 23.02.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити адвокату Голівському В.В. суму гонорару в розмірі 15000 грн. на надання професійної правничої допомоги.

Крім того, в матеріалах міститься ордер про надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2023 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльність №677 від 25.01.2010, квитанція до прибуткового касового ордера №23/02 від 23.02.2023 року на суму 15000.00 грн.

З огляду на те, що предметом даного спору, є справа незначної складності, колегія суддів вважає, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною в порівнянні з фактично виконаним об`ємом роботи, тому суд апеляційної інстанції виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000,00 грн.

При цьому, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення 32 сесії 8 скликання Козятинської міської ради від 17.02.2023 за №1117-VIII "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 "

Зобов`язати Козятинську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 6,5611 га для іншого сільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Козятинською міської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги, в загальному розмірі - 5321 грн. 00 коп.

Стягнути з Козятинською міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі - 5000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.