Справа № 466/12886/23
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/466/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючий суддя Невойт П.С.,

секретар с/з Климочко С.М.,

справа № 466/12886/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про скасування постанови серії ЕАТ №8179330 від 21 листопада 2023 року про накладення адміністративного стягнення,-

у с т а н о в и в:

01.12.2023 року позивач звернувся в суд із позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №8179330 від 21.11.2023 року відносно позивача ОСОБА_1 та закриття провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 21.11.2023 рядовим поліції УПП у Львівській області Москалем В. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8179330. У постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 , 21.11.2023 о 01:22:13 год. у м. Львові на вул. Торгова, 4, під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, водій не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.9.б ПДР вчинив правопорушення передбачене, ст. 125 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді попередження.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Позивач зазначає, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення працівником поліції не додержано вимог ст.280 КУпАП, яка закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа у його вчиненні.

Вважає винесену постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що інспектор поліції не мав права притягати позивача до адміністративної відповідальності, оскільки перелік підстав для зупинки транспортного засобу вказаний у ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Оскільки він порушень правил дорожнього руху не вчиняв, підстав для зупинення транспортного засобу не було. А тому всі подальші дії працівників поліції внаслідок незаконної зупинки транспортного засобу вважає не незаконними, вчиненими без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника поліції. Окрім цього зазначив, що як вбачається, з постанови місцем розгляду справи вказано вул. Торгова у м.Львові, хоча це є місцем вчинення ним правопорушення, де працівник поліції і мав би розглядати справу, а фактично така була «розглянута» на вул. Городоцькій у м.Львові. Також оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. А тому, позивач із даним позовом звернувся до суду, та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8179330 від 21.11.2023 та закрити провадження у справі.

Відповідач скористувався правом подачі відзиву на позовну заяву та такий подано 05.01.2024. В обґрунтування відзиву зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом, яке долучено до письмового відзиву на позовну заяву.

Вважають, що поліцейський діяв правомірно в межах Закону України «Про Національну поліцію», постанова є обґрунтованою, правомірною та законною, а тому позов не підлягає задоволенню, просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 19.12.2023 суд прийняв адміністративну позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, що повернулося на адресу суду та долучене до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, у поданому відзиві на позовну заяву просить розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, то на підставі ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст.5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 21.11.2023 постановою серії ЕАТ №8179330 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КпАП України та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді попередження. Згідно постанови, ОСОБА_1 21.11.2023 о 01 год. 22 хв. на вул. Торгова, 4 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «SEAT Leon» д.н.з. НОМЕР_1 під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п.9.9. б Правил дорожнього руху, вчинив правопорушення передбачене, ст.125 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу ІІІ пункту 2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1, 2, 3, ,5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2. ч. 1, 2 і 3 ст. 122. ч. 1 ст. 123. ст. 124-1. ст. 125, 126. ч. 1. 2 і 3 ст. 127, ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і 11 ст. 133-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 140 КУпAП.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення за не увімкнену аварійну сигналізацію, під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Однак інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, а саме шляхом зупинки транспортного засобу під керування позивача.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 18.07.2018 року по справі № 826/3520/15.

Відтак, Інспектор діяв в межах власної дискреції, керуючись при цьому нормами чинного законодавства та наявними доказами, що є цілком законно.

Відповідно до п. 9.9 "б" ПДР, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Диспозицією ст. 125 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу та тягнуть за собою попередження.

Відповідно до ст. 32 Закону України" Про Національну поліцію":

1. Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо- транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо порушення Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.35 Закону України" Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено правовий режим воєнного стану. Даний правовий режим неодноразово було продовжено, що являється загальновідомим фактом та не потребує доказування.

Згідно Наказу Львівської обласної військової адміністрації №225/22 від 19.10.2022 "Про внесення змін до наказу начальника обласної військової адміністрації від 25.02.2022 № 1/22", комендантська година у Львівській області діє із 00 годин 00 хвилин до 05 годин 00 хвилин.

Отже, враховуючи вищенаведене, як вбачається з Постанови, поліцейські зупинили транспортний засіб під керування позивача за порушення ПДР, а саме позивач керував транспортним засобом із несправною лівою передньою фарою, а також здійснивши зупинку на законну вимогу Інспектора, не ввімкнув сигнал аварійної сигналізації. Факт зупинки транспортного засобу під керуванням позивача відбувся близько 01 год. 04 хв., тобто, позивач керував транспортним засобом в комендантську годину, що є заборонено, та також є підставою для зупинки.

Як вбачається з відзиву під час перевірки документів в останнього, виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд B медзакладі, на що позивач погодився, результат позитивний, тому, окрім постанови відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, який направлено в Галицький районний суд міста Львова, справа № 461/10116/23.

Згідно статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи те, що позивач здійснив два правопорушення, керував транспортним засобом із несправною лівою передньою фарою та здійснив зупинку на законну вимогу Інспектора, не ввімкнувши сигнал аварійної сигналізації, санкція статті яких передбачає попередження, Інспектор, керуючись ст. 36 КУпАП, виніс постанову, об`єднавши дані правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові одеського Апеляційного Суду по справі № 496/3380/21 від 08.11.2021 року.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ст. 72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 КАСУ, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Представником відповідача надано відеозапис із нагрудного відеореєстратора Інспектора Управління (факт зупинки транспортного засобу під керуванням позивача: Clip-0: 00 хв. 10 с., підтвердження факту порушення ПДР позивачем: Clip-0: 00 хв. 22с., 00 хв. 35 с., факт процедури розгляду справи: clip-0: 12 хв. 07 с., факт ознайомлення Позивача із винесеною Постановою: Clip- 1: 02 хв. 10 с.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі №520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вище згаданою правовою нормою обов`язок відповідача суб`єкта владних довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Окрім того, в обґрунтування власної позиції Позивачем не було надано жодних належних, допустимих, а у їх сукупності достатніх доказів, які б підтверджували протиправність винесення відносно нього даної Постанови.

Згідно приписів пункту 5 розділу IV Інструкції No1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Щодо невнесення відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась фіксація правопорушення та надання доказів в постанові, слід зазначити, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, такі відомості зазначаються тільки у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17

Висновки суду першої інстанції про те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відсутні відомості про відеозапис та про технічний засіб, яким здійснено фото або відеофіксацію порушень ПДР України, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту порушення останнім правил ПДР. Дана правова позиція викладена в Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 462/5974/23.

Отже, виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що Постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не містить графи щодо внесення технічного засобу, яким здійснювалась фіксація правопорушення, тобто, Інспектор не мав технічної можливості внести дані відомості в Постанову, а тому невнесення відомостей про технічний засіб чи інші докази, не спростовує факту вчинення позивачем правопорушення.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія А. 303-А; п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №726/1554/16-а

Щодо винесення постанови на місці зупинки транспортного засобу позивача, дані доводи позивача також не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Справи про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП, відповідно до якої органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України по справі №537/2088/17 від 15.05.2019 року.

Отже, виходячи з вище наведеного, Інспектор виніс постанову у відповідності до норм чинного законодавства, адже на місці події, відповідно до ст. 283 КУпАП здійснювався розгляд справи. Тобто, за вчинення правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, на водія можна винести постанову на місці вчинення правопорушення (місці зупинки транспортного засобу), що і було здійснено поліцейським.

Щодо виникнення технічної помилки під час винесення постанови відносно позивача, як вбачається із матеріалів справи, в постанові вказано час вчинення правопорушення: 21.11.2023 близько 01 год. 10 хв., проте, по факту дане правопорушення було виявлено та зафіксовано близько 01 год. 04 хв.

В Постанові Верховного Суду по справі № 537/1214/17 від 28 листопада 2018 року та Постанові Верховного Суду по справі №459/1801/17 від 24 грудня 2019 року, вказано:... "Зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних не спростовує самого факту вчинення Позивачем порушення вимог ПДР України і по своїй суті є опискою. Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами (відсутність яких б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення). За такого правового регулювання Верховний Суд дійшов висновку, що факт наявності описки в оскаржуваній постанові не є підставою для задоволення позову, зокрема і скасування постанови.

Частинами 2-5 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинень правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Докази вчинення правопорушення позивачем, а саме проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, про що свідчить відеозапис зі службового відео реєстратора, досліджений в судовому засіданні, який поданий відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.

Частина 3 ст. 286 КАС визначає лише конкретні види рішень, які за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважені виносити місцеві загальні суди як адміністративні, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із вищезазначеного слідує, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення відповідачем норм матеріального чи процесуального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст. 125 КУпАП.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена неправомірність дій працівника патрульної поліції Москаля В.В., пов`язаних зі винесенням постанови в справі про адміністративні правопорушення серії ЕАТ№8179330 від 21.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП та накладення штрафу у виді попередження, а тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.283-284 КУпАП і дії відповідача є правомірними.

Згідно з ст.140 КАС України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАТ№8179330 від 21.11.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП у виді попередження - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії рішення.

Повний текст рішення складений 22.01.2024.

Суддя П. С. Невойт