Справа № 580/2236/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року справа № 580/2236/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю: секретаря Трегулова Б.Л.,

представника позивача Галушки В.В. (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Галушка В.В. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати наказ від 18 листопада 2022 року №171 од, прийнятий Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України (командиром військової частини НОМЕР_1 ) генерал-полковником ОСОБА_2 , як Командувачем оперативно-стратегічного угруповання військ Хортиця, Про результати службового розслідування, яким позивача при обійманні посади командира механізованої роти механізованого батальйону 4 окремої танкової бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3 ) у військовому званні старший лейтенант було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження у військовому званні на один ступінь до військового звання лейтенант;

-визнати протиправним та скасувати наказ від 21 листопада 2022 року №464 (по особовому складу) командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (командира військової частини НОМЕР_2 ), яким позивача на виконання наказу №171 од понижено у військовому званні на один ступінь до військового звання лейтенант.

28.04.2023 адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

31.08.2023 поновлено провадження у справі зупиненого на підставі ухвали від 12.06.2023.

31.08.2023 закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що наказ від 18.11.2022 року №171од щодо пониження позивача у військовому званні на один ступінь є протиправним, оскільки невиконання бойового наказу командира зумовлене станом здоров`я про, що подано рапорт. Вказує, що наказ №171од прийнятий неуповноваженою особою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Військова частина НОМЕР_1 подала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача вказував, що в силу ст. 48, 56 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення передбачене пунктом «е» (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту, а тому доводи про притягнення позивача до відповідальності неуповноваженою особою є безпідставні. Наголошено, що правомірність спірного наказу №171од спростовується матеріалами службового розслідування, зокрема в матеріалах службового розслідування містіться рапорт позивача про неможливість прийняти посаду на яку він був призначений без надання висновку ВЛК про обмеження проходження військової служби. Зазначено, висновок ВКЛ виданий 05.12.2022року - після притягнення до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин позов є необгрунтованим

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак в попередніх судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Військова частина НОМЕР_2 подала суду аналогічний відзив на позов, в якому просила також відмовити у його задоволенні. Вказано, що на виконання наказу №171 од, керуючись Інструкцією від 15.09.2022 №280, пунктом 17 наказу командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.11.2022 №464 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (на той час), було понижено у військовому званні на один ступінь в дисциплінарному порядку до військового звання «Лейтенант».

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Представником позивача до суду подано заперечення на подані відзива, в яких заперечуються всі обставини викладені в них з підстав викладених у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у відповідності до військового квитка ГР № НОМЕР_4 , з 25.04.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації.

09.11.2022 наказом №257 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині), старшого лейтенанта ОСОБА_1 , відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.11.2022 року №1554 призначеного командиром механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , зараховано до списків частини, поставлено на всі види забезпечення, визнано таким, що приступив до виконання службових обов`язків і для прийняття справ та посади надано 5 діб.

09.11.2022 ОСОБА_1 за вх. №9693/Вч НОМЕР_3 подано рапорт про неможливість прийняття даної посади у зв`язку зі станом здоров`я. До якого додано: копію довідки МСЕК (про встановлення 2 групи внвалідності) від 03.09.2019 та пенсійного посвідчення.

10.11.2022 наказом командувача оперативно - стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 №165од призначено службове розслідування зокрема стосовно відмови від прийняття посади командира механізованої роти механізованого батальйону 4 окремої танкової бригади старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

12.11.2022 в межах службового розслідування ОСОБА_1 надано пояснення щодо відмови у прийнятті посади до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.11.2022 року №1554. В поясненнях зокрема зазначено, що під час мобілізації на військову службу медичну комісію не проходив при наявності 2 групи інвалідності. По прибуттю в місце постійної дислокації військової частина НОМЕР_3 було повідомлено про необхідність прийняття посади командира механізованої роти, однак у зв`язку зі станом здоров`я було подано рапорт про відмову у виконанні наказу №1554.

15.11.2022 командувачем оперативно - стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » затверджено акт службового розслідування, згідно якого за результатами службового розслідування притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження в військовому званні на один ступінь.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивач перебуваючи у відділенні персоналу штабу в/ч у присутності начальника відділення в відкритій формі відмовилися виконувати наказ командира №257 від 09.11.2022 і приймати посаду, посилаючись на неможливість виконувати службові обов`язки за станом здоров`я. Факт відмови виконувати наказ узгоджується з поданим рапортом. При чому, до рапорту в порушення Положення №402, не було долучено довідку ВЛК про придатність чи обмежену придатність до військової служби. Також розслідуванням встановлено, що згідно анкети військовослужбовця, позивачем під час мобілізації не повідомлялося про наявність інвалідності, що призвело до недбалого ставлення до своїх обов`язків та відкритої відмови, в умовах воєнного стану, від виконання наказу. Своїми діями позивач порушив ст. 6, 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Силах України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 9.1.1 Положення №300 та п. 1.1 додатку 1 Бойового статуту №605.

18.11.2022 наказом №171од командувачем оперативно - стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зокрема до старшого лейтенанта ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення пониження у військовому званні на один ступінь.

21.11.2022 наказом командира корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України №464 (по особовому складу), на виконання наказу від 18.11.2022 №171од, позивача понижено у військовому званні на один ступінь до військового звання лейтенант.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, представник позивача звернувся до суду.

Судом також встановлено, що указом Президента України від 05.08.2019 №578/2019 ОСОБА_2 призначено командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до листа оперативно - стратегічного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №ОСУВ Хортиця/3/5874 від 24.09.2023, військова частина НОМЕР_3 станом на 09.11.2022 знаходилась в силах і засобах ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно до бойового розпорядження.

Згідно довідки ВЛК КНП «Черкаська обласна лікарня» ЧОР від 05.12.2022 №2031, ОСОБА_1 обмежено придатний до військової служби.

Суд звернув увагу, що довідка ВЛК видана 05.12.2022 після (відмови у виконання наказу).

Крім того, з 16.11.2022 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено офіцером резерву роти забезпечення військової частини НОМЕР_5 на підставі наказу від 15.11.2022 №263 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині), та наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині).

03.08.2023 звільнено з військової служби у запас за сімейними обставинами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Крім цього, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, указом Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації у період дії воєнного стану, а саме: 25.04.2022.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.(ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до частин 1, 4 Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст. 6 Статуту, вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Стаття 7 Статуту визначає, що внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.

Згідно з п. 1 - 3 ст. 11 Статуту, військовослужбовці зобов`язані: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст. 16 цього ж розділу Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26 та 27 Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. (ст. 37 Статуту).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Частиною 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 6 Дисциплінарного статуту встановлює право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до пп. «є» ст. 8 Дисциплінарного статуту, командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою, а саме генерал-лейтенант (віце-адмірал) - владою командира корпусу.

Згідно зі ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту. (ст. 56 Дисциплінарного статуту)

Як встановлено судом, наказом від 18.11.2022 №171од командувачем оперативно - стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до старшого лейтенанта ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення пониження у військовому званні на один ступінь (п. «е» ст. 48 Дисциплінарного статуту)

Оскільки В/Ч НОМЕР_3 на час видання наказу №171од перебувала в оперативному підпорядкуванні ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал полковник ОСОБА_2 , як командувач ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був прямим начальником для всього особового складу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в тому числі і для позивача як для військовослужбовця.

Згідно з указом Президента України від 05.08.2019 №578/2019 та листа оперативно - стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 призначено командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України.

Таким чином, виходячи з аналізу приписів Дисциплінарного статуту, посилання представника позивача на те, що наказ №171од прийнятий неуповноваженою особою є безпідставний.

Частиною 3 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, а тому не заслуговують уваги посилання представника позивача на призначення командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України - Сирського О.С.

При цьому, відповідно до положень ст. 83-84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. (ст. 86 Дисциплінарного статуту)

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі -Порядок).

Відповідно до п. 1, 3 Розділу ІІІ Порядку, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу V Порядку (в редакції станом на момент прийняття спірного наказу) акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з п. 1-3 Розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, а у випадку, передбаченому пунктом 7 розділу V цього Порядку, також начальник органу управління Військової служби правопорядку (п.5 Розділу VІ Порядку).

Стверджуючи про протиправність наказу від 18.11.2022 року №171од, позивач зазначає, що його вину не доведено та не встановлено.

Однак, згідно службового розслідування, позивач у відкритій формі відмовився виконувати наказ командира №257 від 09.11.2022 та наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.11.2022 року №1554 і приймати посаду, посилаючись на неможливість виконувати службові обов`язки за станом здоров`я.

Суд звернув увагу, що подана до суду довідка ВЛК видана 05.12.2022 після відмови від виконання наказу, а факт відмови узгоджується з поданим рапортом до якого не було долучено довідку ВЛК про придатність чи обмежену придатність до військової служби з урахуванням анкети військовослужбовця під час мобілізації про не повідомлення про наявність інвалідності.

При цьому, позивачем під час розгляду справи не були надані докази звернення із рапортом до моменту прийняття наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.11.2022 року №1554 щодо стану здоров`я.

Як було вказано вище, за результатом проведення службового розслідування було встановлено порушення позивачем вимог статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби ЗС України, пункту 9.1.1 наказу МО України від 16.07.1997 №300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України».

Як передбачено положенням ч. 4 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові. однак сама доповідь, не звільняє військовослужбовця від його виконання. окрім виконання злочинного наказу.

Отже, посилання позивача, що він доповів про не можливість виконати наказ Головнокомандувача ЗСУ від 02.11.2022 №1554 «Про призначення старшого лейтенанта ОСОБА_4 командиром механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 » та наказ командир військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 09.11.2022 №257, за станом здоров`я, є фактичною відмовою від виконання вказаних наказів, що встановлено матеріалами службового розслідування та є порушенням порядку виконання наказів, встановленого ч. 4 ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та обов`язків військової служби, щодо неухильного, точного та сумлінного виконання наказів старшого начальника, а відтак посилання позивача про неповне з`ясування обставин правопорушення в акті службового розслідування є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Суд звертає увагу на те, що позивачем під час розгляду справи не надано суду жодного доказу на спростування встановлених службовим розслідування фактів, оскільки позивач фактично посилається на допущення відповідачами процедурних порушень, однак такі узгоджуються з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Оскільки наказ від 21.11.2022 року №464 (по особовому складу) командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (командира військової частини НОМЕР_2 ), винесений на виконання наказу №171од, то останній також не підлягає до скасування.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР

Повний текст рішення виготовлено 23.01.2024