Справа № 280/9679/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 січня 2024 року Справа № 280/9679/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо визначення розміру мого стажу на посаді судді 24 років 2 місяців 2 днів та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 58% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні перерахунку, про що зазначено в листі від 08 листопада 2023 року № 18450-18235/В-02/8-0800/23 відповідача без урахування до стажу роботи на посаді судді: періоду проходження строкової військової служби з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року; половини строку навчання за денною формою в юридичному інституті з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987; стажу роботи слідчим з 01 січня 1987 року по 31 липня 1992 року;

- визнати за позивачем право та зобов`язати відповідача відповідно до пункту 34 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи зі стажу роботи на посаді судді 24 роки 2 місяців 2 днів, зазначеного відповідачем в листі №18450-18235/В-02/8-0800/23 від 08 листопада 2023 року, зарахувати мені до стажу роботи на посаді судді" період проходження строкової військової служби з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року; половини строку навчання за денною формою в юридичному інституті з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року; стажу роботи слідчим з 01 січня 1987 року по 31 липня 1992 року, і здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 грудня 2020 року, відповідно до частини 4 статті 142 Закону У країни «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ на підстав довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-02/340 від 12 жовтня 2023 року в розмірі 76% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щодо щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання. У жовтні 2023 року йому стало відомо про те, що до стажу, який дає право відставку, позивачу зараховано період роботи судді/голови Михайлівського районного суду Запорізької області з 03 серпня 1992 року по 03 жовтня 2016 року, (24 роки 2 місяці 2 дні), у зв`язку із чим щомісячне довічне грошове утримання позивачу встановлено у розмірі 58% від суддівської винагороди судді на відповідній посаді. В той час, як з урахуванням половини строку навчання на денній формі з 01 вересня 1983 року 25 червня 1987 року та календарний період проходження строкової військової служби з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року загальний стаж позивача, що давав йому право на відставку становить 33 років 1місяць 10 днів. А відтак розмір його щомісячного довічного грошового утримання має становити 76%, а не 58%. Також, зазначає про те, що звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії та зміни відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, однак станом на дату звернення до суду із позовом жодних дій щодо перерахунку пенсії відповідачем здійснено не було. З огляду на вказане, позов просить задовольнити.

Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Також, вказаною ухвалою судді від ГУ ПФУ в Запорізькій області витребувано інформацію щодо періодів, які були зараховані ОСОБА_1 до стажу до спеціального стажу, яке дає право на щомісячне довічне грошове утримання суддям. Витребувану інформацію необхідно надати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання даної ухвали судді.

12 грудня 2023 року на виконання вимог ухвали судді від 22 листопада 2023 року на адресу суду надійшли витребувані документи.

21 грудня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що з 04 жовтня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці у розмірі 58% від суддівської винагороди призначене згідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII. За наданими документами стаж судді позивача складає 24 роки 2 місяці 2 дні. До стажу судді не враховано такі спірні періоди: проходження строкової військової служби з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року, половини строку навчання за денною формою навчання у юридичному ВУЗі з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року, а стаж роботи слідчим з 01 січня 1987 року по 31 липня 1992 року. Вказує, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж зазначений у статті 137 Закону № 1402. Вказує, що до стажу роботи позивача, який діє йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має зараховуватись виключно стаж роботи на посаді судді, який наразі становить 24 роки 2 місяці 2 дні. Окрім того вказує про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи позивача, яке дає право на одержання щомісячного довічного грошового забезпечення, заявлених у позові періодів навчання, проходження строкової служби та інше. Також, вказує про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом по справі № 280/9679/23. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач є суддею Михайлівського районного суду Запорізької області у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що не заперечується сторонами.

У період з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року позивач проходив службу в лавах Радянської армії (02 роки 26 днів);

Окрім того, у період 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року позивач навчався за денною формою в юридичному інституті;

У період з 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року працював на посаді слідчого.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , стаж позивача становить 33 роки 1 місяць 10 днів.

З 04 жовтня 2016 року позивачу призначено виплату довічного щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 58% від суддівської винагороди з розрахунку стажу судді 24 роки 2 місяці 2 дні.

20 жовтня 2023 року звернувся до відповідача із заявою довільної форми, у який просив зарахувати до стажу роти на посаді судді періоду проходження строкової військової служби з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року, половини строку навчання за денною формою навчання у юридичному ВУЗі з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року, стажу роботи слідчим з 01 січня 1987 року по 31 липня 1992 року та здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-02/340 від 12 жовтня 2023 року в розмірі 76% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Листом відповідача від 08 листопада 2023 року №18450-18235/В-02/8-0800/23 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання х урахуванням заявлених позивачем періодів.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено призначення та ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

При цьому, відповідач не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби 2 роки 26 днів, половину періоду навчання на денному відділенні юридичного вузу половина від 3 років 9 місяців 25 днів, період роботи на посаді 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року на посаді слідчого, у зв`язку із чим стаж роботи на посаді судді позивача зменшився з 33 років 1 місяця 10 днів до 24 років 2 місяців 2 днів.

Мотивуючи правомірність прийнятого рішення щодо не зарахування вказаного стажу роботи до стажу судді, відповідач посилається на норми діючого Закону України №1402-VIII та вказує про неправомірність різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10 липня 1995 року за № 584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Судом встановлено, що у період з 01 вересня 1993 року по 25 червня 1987 року позивач навчався за денною формою в юридичному інституті, у період з 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року працював на посаді слідчого, а у період з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року проходив військову строкову службу в лавах Радянської армії.

Заперечень протилежного відзив на позовну заяву не містить, відтак проходження позивачем строкової військової служби, навчання, а також робота на посаді слідчого у вказані періоди не є спірними.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, часу роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж, зазначений у статті 137 Закону України № 1402-VIII.

З огляду на вказане, половина строку навчання позивача, період роботи на посаді слідчого (з 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року) та період проходження ним строкової служби у в лавах Радянської армії підлягають зарахування до стажу роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В той же час, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді слідчого з 01 січня 1987 року по 31 липня 1987 року, оскільки вказаний період не підтверджено розрахунком стажу або іншими належними доказами.

За таких умов стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить понад 33 років, а розмір щомісячного довічного грошового утримання - відповідно 76% заробітної плати судді.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням мотивувальної частини судового рішення в даній справі, становить 33 роки 1 місяць 10 днів.

За таких обставин, відповідно до частини третьої статті 142 Закону України № 1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі - повних 33 роки.

Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 76%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 13*2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про наявність у нього права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу понад 33 роки.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на підстави даного спору, встановлені обставини та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання згідно із заявою від 20 жовтня 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою в юридичному вузі з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року, що становить 3 роки 9 місяців 25 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року, що становить 2 роки 26 днів, а також календарний період роботи на посаді слідчого з 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року, що становить 5 років, здійснивши з 19 лютого 2020 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З приводу строків звернення до суду із позовом суд зазначає, шо з матеріалів справи вбачається, що фактично про відмову у перерахунку пенсії позивач дізнався з листа відповідача від 08 листопада 2023 року. При цьому, до суду із позовом позивач звернувся 17 листопада 2023 року, тобто, у строки встановлені статтею 122 КАС України. З огляду на вказане, строк звернення до суду із позовом в даній адміністративній справі позивачем не пропущено.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,6 грн.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем в розмірі 1073,60 грн. стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання згідно із заявою від 20 жовтня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою в юридичному вузі з 01 вересня 1983 року по 25 червня 1987 року, що становить 3 роки 9 місяців 25 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 23 жовтня 1979 року по 18 листопада 1981 року, що становить 2 роки 26 днів, а також календарний період роботи на посаді слідчого з 01 серпня 1987 року по 31 липня 1992 року, що становить 5 років, здійснивши з 19 лютого 2020 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 22 січня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов