Справа № 360/1384/23
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1384/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 з 01.08.2023;

- зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.08.2023.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 покинула свою домівку у місті Сєвєродонецьк та переїхала до міста Дніпро.

У березні 2022 року позивач взята на облік внутрішньо переміщеної особи в Центральному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 43, кв. 28.

Відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» позивачу була призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2022.

В період з 01.03.2022 по 31.07.2023 позивачу здійснювалась виплата вказаної допомоги у розмірі 2000,00 грн щомісячно.

З серпня 2023 року відповідач перестав здійснювати виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам без будь-яких повідомлень.

Після звернення позивача до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради 25.08.2023, їй було надано повідомлення 1589/25.08.23, в якому зазначено про припинення виплати допомоги з 01.08.2023, оскільки отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам перебував за кордоном більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023.

04.09.2023 позивач надіслала до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та 18.09.2023 отримала повідомлення 2061/18.09.23 про відмову в призначенні вказаної допомоги.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати їй допомоги на проживання з 01.08.2023 протиправними.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 12.12.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з нормами Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідачем взято на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , включено інформацію про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та видано довідку від 31.03.2022 № 1202-.

08.04.2022 позивач звернулась до відповідача з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Абзацом 5 пункту 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (в редакції на дату звернення за призначенням допомоги) встановлено, що допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 14 квітня 2022 року, надається починаючи з березня 2022 року.

На підставі вищезазначеного, рішенням відповідача від 14.04.2022 ОСОБА_1 призначено допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання з 01.03.2022 у розмірі 2000,00 грн щомісячно.

15.07.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», якою було затверджено нову редакцію Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Відповідач, зокрема, вказав, що відповідно до положень Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (у новій редакції) виплата допомоги не продовжується особам, які перебувають за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (до 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування, реабілітації, що підтверджується відповідними документами, зокрема, за запрошенням приймаючої сторони, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як смерть членів сім`ї особи та її родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, у зв`язку з якими особа не за власним бажанням не могла повернутися з-за кордону та може підтвердити такі обставини документально).

Відтак, внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 року перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 01 серпня 2023 року, виплата допомоги не продовжується.

Перевірку перебування внутрішньо переміщених осіб протягом 30 календарних днів підряд за кордоном (верифікацію) здійснює Міністерство фінансів України, на підставі інформації щодо перетину кордону при виїзді або в`їзді на територію України, отриманої від Адміністрації Державної прикордонної служби України шляхом використання систем електронної інформаційної взаємодії електронних інформаційних ресурсів.

У випадку надходження рекомендації Мінфіну за результатами верифікації, Єдина інформаційна система соціальної сфери автоматично на центральному рівні призупиняє дію рішень про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам датою 31.07.2023. Отже відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.08.2023, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

04.09.2023 ОСОБА_1 звернулась з новою заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Проте, у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 разом з заявою від 04.09.2023 документів про обґрунтовані причини перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, рішенням відповідача від 14.09.2023 позивачу було відмовлено в призначенні допомоги з 01.09.2023.

Повідомленням від 14.09.2023 ОСОБА_1 запропоновано, у разі наявності обґрунтованих причин для продовження строку перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду, звернутися з відповідною заявою та підтверджуючими документами до відповідача.

Станом на момент судового розгляду справи позивач жодних підтверджуючих документів до відповідача не надала.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою відстрочено позивачу сплату судового збору в розмірі 858,88 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою суду від 18.12.2023 долучено до матеріалів справи подані відповідачем докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Центральному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради, що підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.03.2022 № 1202-, письмовими поясненнями сторін та матеріалами справи.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача з заявою від 08.04.2022 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332.

Рішенням Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 14.04.2022 ОСОБА_1 було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2022 в розмірі 2000,00 грн.

З довідки Центрального управління соціального захисту населення у Центральному районі Дніпровської міської ради від 25.08.2023 № 283 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному управлінні соціального захисту населення у Центральному районі Дніпровської міської ради та їй відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» була призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам на період з 01.03.2022 по 31.07.2023 у розмірі 2000,00 грн щомісячно. Згідно з електронною базою ASOPD, ОСОБА_1 не отримує жодних інших видів соціальної допомоги та компенсацій.

Відповідно до повідомлення відповідача від 23.08.2023, на виконання Закону України від 03.12.2019 324-ІХ «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», за результатами проведення верифікації державних виплат позивачу припинено на центральному рівні виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.08.2023, з причини: «Отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам перебував за кордоном більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 (за даними Адміністрації Держаної прикордонної служби України)».

Позивач звернулась до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з заявою від 04.09.2023 про надання їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Рішенням відповідача від 14.09.2023 вирішено не призначати ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2023, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», - за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 року, позивач перебувала за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулась в Україну станом на 01 серпня 2023 року.

Також згідно з повідомленням Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 14.09.2023 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2023 на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб». Додатково повідомлено, що у разі наявності обґрунтованих причин для продовження строку перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду, позивачу необхідно звернутись з відповідною заявою та підтверджуючими документами до управління соціального захисту населення.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо припинення виплати їй з 01.08.2023 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги позивача та доводи відповідача, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706).

Відповідно до статті 2 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Частинами першою, третьою статті 4 Закону № 1706 визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Згідно з пунктом 2 частини 8 статті 11 Закону № 1706 місцеві державні адміністрації в межах своїх повноважень забезпечують взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в порядку, встановленому статтею 4 цього Закону.

Суд зазначає, що 20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 332).

З прийняттям цієї постанови, постанова Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» втратила чинність.

Пунктом 1 Порядку № 332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 332 (в редакції, що діяла на момент первинного звернення позивача за допомогою) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з пунктом 3 Порядку № 332 (в редакції, що діяла на момент первинного звернення позивача за допомогою) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

15 липня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11 липня 2023 року № 709 (далі Постанова № 709, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою Порядок № 332 викладено в новій редакції.

Крім того, пунктом 1 Постанови № 709 установлено, що з 1 серпня 2023 р. виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Також вказаним пунктом Постанови № 709 установлено, що виплата допомоги не продовжується особам, які, зокрема, перебувають за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (до 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування, реабілітації, що підтверджується відповідними документами, зокрема за запрошенням приймаючої сторони, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як смерть членів сім`ї особи та її родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, у зв`язку з якими особа не за власним бажанням не могла повернутися з-за кордону та може підтвердити такі обставини документально).

Відповідно до пункту 3 Постанови № 709 рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), з урахуванням змін, затверджених цією постановою.

Перевірку перебування внутрішньо переміщених осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, протягом 30 календарних днів підряд за кордоном Міністерство фінансів проводить станом на 15 липня 2023 року.

Внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 р. перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 1 серпня 2023 р., виплата допомоги не продовжується.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 332 (тут і надалі в редакції Постанови № 709 чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».

Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.

За результатами верифікації Мінфіну інформації щодо осіб Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики.

Пунктом 23 Порядку № 332 визначено, що для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».

За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 332 у разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.

У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.

У разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених пунктами 7 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги.

Повідомлення про прийняте рішення та порядок його оскарження надсилаються за технічної можливості із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.

Судом встановлено, що позивачу припинено виплату допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 серпня 2023 року, на підставі положень Постанови № 709, а саме у зв`язку з тим, що вона перебувала за кордоном більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 та не повернулась в Україну станом на 01 серпня 2023 року.

Суд зазначає, що згідно з даними верифікації з Мінфіном щодо ОСОБА_1 , витяг якого міститься в матеріалах цієї справи, отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, перебував за кордоном 30 днів поспіль станом на 15 червня 2023 року (за даними Адміністрації Державної прикордонної служби України).

Крім того, факт перебування за кордоном більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 не заперечується позивачем.

Так, в позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 виїхала за кордон 08.05.2023, повернулась до України 03.08.2023.

Наведене також підтверджується відомостями із закордонного паспорту позивача № НОМЕР_2 .

Водночас, звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач посилається, зокрема, на незворотність дії нормативно-правових актів у часі, вказуючи, що факт перебування її за кордоном понад 30 календарних днів підряд це відносини, які виникли до набуття чинності Постановою № 709.

Щодо вказаних посилань позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).

Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду спірних правовідносин, судом не встановлено ретроспективної дії нормативно-правових актів, що регулюють дані спірні правовідносини, зокрема, Постанови № 709.

Вказаною постановою лише частково змінено правове регулювання відносин щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які виникли до набрання нею чинності і продовжують існувати на час набрання чинності постановою. При цьому, такі зміни застосовуються виключно з моменту набрання чинності цією постановою, тобто з 15.07.2023.

При цьому, спірні в цій справі правовідносини виникли саме з 01.08.2023, - з моменту припинення виплати позивачу спірної допомоги на проживання, тобто під час дії Постанови № 709.

Крім того, з правового аналізу положень Постанови № 709, а саме пунктів 1 та 3 цієї постанови вбачається, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01 серпня 2023 року, не продовжується за одночасного існування двох умов це перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15 липня 2023 року та не повернення в Україну станом на 01 серпня 2023 року.

Тобто, навіть у випадку перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15 липня 2023 року, проте її повернення в Україну до 01 серпня 2023 року, виплата допомоги на проживання такій особі мала бути автоматично продовжена з 01 серпня 2023 року.

Отже, фактично Урядом було надано час внутрішньо переміщеним особам, які перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15 липня 2023 року та отримували допомогу на проживання, у період з 15 липня 2023 року (дня набрання чинності Постановою № 709) до 01 серпня 2023 року повернутись в Україну з метою продовження виплати їм допомоги на проживання.

Проте, позивач до 01 серпня 2023 року не повернулась в Україну, доказів що вона не за власним бажанням не могла повернутись з-за кордону останньою не надається, а тому правових підстав для продовження виплати їй допомоги на проживання з вказаної дати у відповідача не було.

Щодо посилань позивача на те, що окремі положення Постанови № 709 суперечать Конституції України, суд вважає їх незмістовними, оскільки доказів визнання цих положень такими, що не відповідають Конституції України та/або визнання їх протиправними та нечинними в судовому порядку до матеріалів справи не надано та судом таких обставин не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що єдиними нормативно-правовими актами, якими регулюються питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зокрема щодо порядку надання такої допомоги, є Порядок № 332 та Постанова № 709.

Жодними іншими нормативно-правовими-актами, зокрема, Конституцією та/або законами України, які мають вищу юридичну силу по відношенню до актів КМУ, вказані питання не регулюються, а тому, відповідно, у суду відсутні підстави для аналізу положень вказаних нормативно-правових актів КМУ, в частині регулювання питань виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, на їх відповідність іншим нормативно-правовим актам, що мають вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях відповідача щодо припинення виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.08.2023 ознак протиправності.

Водночас необхідно вказати, що суд розглядає дану адміністративну справу виключно за поданою позовною заявою в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням принципу диспозитивності адміністративного судочинства, що визначений частинами 2, 3 статті 9 КАС України.

Тобто, вищенаведені в цьому рішенні висновки суду стосуються виключно перевірки правомірності дій (бездіяльності) відповідача щодо припинення виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.08.2023.

Питання щодо правомірності рішення відповідача від 14.09.2023, яким вирішено не призначати ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2023, прийнятого за результатами розгляду заяви позивача від 04.09.2023 про надання їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, під час розгляду цієї справи не досліджується, оскільки позивачем відповідних позовних вимог не заявлено та відповідних доводів (обґрунтувань) в позові не викладено.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Отже, виходячи з системного аналізу заявлених вимог, вищенаведених вимог законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 27.11.2023 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 858,88 грн, до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Отже враховуючи, що судом відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 858,88 грн, до ухвалення судового рішення у справі, який станом на момент ухвалення такого рішення позивачем не сплачений, а також відмову в задоволенні вимог позивача, суд дійшов висновку щодо стягнення з останньої на користь Державного бюджету України витрат зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Дашка Юрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код: 42788347, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Лук`яненка Левка, буд. 39/41) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.01.2024.

Суддя О.М. Качанок