Справа № 523/11013/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 523/11013/23

Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В. Дата і місце ухвалення: 21.09.2023р., м.Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Кавчак К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7184261 від 17.06.2023р., якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 17.06.2023р. о 21 год. 51 хв. він не керував належним йому транспортним засобом автомобілем MERCEDES-BENZ A150, д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками поліції не здійснювалася зупинка транспортного засобу, а відтак, будь-яка вимога щодо пред`явлення посвідчення водія особою, яка не керувала транспортним засобом, є незаконною.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 21.09.2023р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а у зазначені у постанові серії ЕАС №7184261 від 17.06.2023р. дату та час перебував біля свого автомобіля на при домовій території, у зв`язку з чим у інспектора роти №4 батальйону №2 УПП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 не було підстав вимагати у нього пред`явлення посвідчення водія. Подія, що сталася 21.09.2023р., не підлягає під визначення ДТП, оскільки автомобілі не рухалися, а пасажирка ОСОБА_1 зачепила своїми дверима іншу машину під час відкриття дверей автомобіля MERCEDES-BENZ A150. Обидва транспортні засоби були не рухомі та знаходилися на паркувальному майданчику.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції незаконно відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, яке було викликане процесуальною необхідністю ознайомитися із відеозаписом із нагрудної камери поліцейського. Такими діями суд позбавив ОСОБА_1 права взяти участь у справі через свого представника та надати пояснення щодо обставин, при яких відповідачем винесено оскаржувану постанову.

Посилається апелянт і на те, що суддя Середа І.В. розглянула іншу справу за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 , рішення по якій використано у даній справі як преюдиційне. А відтак, неупередженість судді при розгляді даної справи була під сумнівом.

Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що подію, яка мала місце 17.06.2023р., зафіксовано на портативний відео реєстратор, з якого слідує, що ОСОБА_1 спочатку зазначив, що він заїжджав на місце паркування, де спричинив дорожньо-транспортну пригоду шляхом зіткнення з автомобілем КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , однак згодом вказав, що виїздждав з парковки. Тобто, позивач підтвердив факт керування ним транспортним засобом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 законності складеної інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області, старшим лейтенантом поліції Буровим С.О. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №7184261 від 17.06.2023р., якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 керуючи 17.06.2023р. о 21 год. 51 хв. по вул.Кримській, 100, транспортним засобом MERCEDES-BENZ A150, д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а) ПДР.

Позивач стверджує, що він не керував вказаним транспортним засобом, а у зазначені дату та час перебував біля свого автомобіля на при домовій території, у зв`язку з чим у інспектора роти №4 батальйону №2 УПП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 не було підстав вимагати у нього пред`явлення посвідчення водія.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції врахував обставини, встановленні судовим рішенням по справі №523/10452/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зокрема, суд зазначив, що під час ухвалення постанови було встановлено, що 17 червня 2023 року о 20.55 годині в м. Одесі, по вул. Д.Ойстраха, 32, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ A150, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду заднім ходом з місця стоянки не дотримався безпечного бокового інтервалу та не забезпечив безпеку руху, звертаючись за допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.п. 10.9, 13.1 ПДР. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд зазначив, що судове рішення по справі №523/10452/23 набрало законної сили 28.07.2023р. та встановлені ним обставини є преюдиційними для вирішення даного спору.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Сторонами у справі не заперечується, що на вимогу інспектора УПП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Бурова С.О. ОСОБА_1 відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії.

Відсутність у нього обов`язку пред`явити посвідчення водія на вимогу інспектора УПП в Одеській області позивач обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом, а у зазначені у постанові серії ЕАС №7184261 від 17.06.2023р. дату та час перебував біля свого автомобіля на при домовій території.

Відповідач же, в свою чергу, зазначає, що подію, яка мала місце 17.06.2023р., зафіксовано на портативний відео реєстратор і з відео чітко слідує, що ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований транспортний засіб КІА, д.н.з. НОМЕР_2 .

Колегія суддів зазначає, що належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та може вважатися належним доказом по справі.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами статей 73, 74 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018р. у справі №524/5536/17, від 17.07.2019р. у справі №295/3099/17, від 24.07.2019р. у справі №161/10598/16-а, від 13.02.2020р. у справі №524/9716/16-а, від 19.02.2020р. у справі №607/3394/17, від 27.02.2020р. у справі №344/4629/16-а.

В контексті наведеного Верховний Суд у постанові від 05.03.2020р. у справі №607/7987/17 зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд зазначає, що одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Більше того, сторонами у справі не заперечується, що відеозаписом на портативному відео реєстраторі, на який посилається відповідач, не зафіксовано сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобам, оскільки інспектори УПП в Одеській області прибули на відпрацювання виклику на лінію « 102» стосовно дорожньо-транспортної пригоди по вул.Кримській, 100 в м.Одесі. Обидва транспортні засоби були не рухомі та знаходилися на паркувальному майданчику.

За таких обставин, враховуючи заперечення ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобам та у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів щодо протилежного, колегія суддів доходить висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції врахував обставини, встановленні судовим рішенням по справі №523/10452/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, де зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ A150, під час виїзду заднім ходом з місця стоянки не дотримався безпечного бокового інтервалу та не забезпечив безпеку руху, звертаючись за допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб КІА, д.н.з. НОМЕР_2 .

Однак, колегією суддів встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2023р. скасовано постанову Суворовського районного суду від 17.07.2023р. по справі №523/10452/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з недоведеністю сукупністю доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді, не доведено правомірність спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7184261 від 17.06.2023р., у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

А відтак, що постановлене Суворовським районним судом м.Одеси рішення від 21.09.2023р. підлягає скасуванню на підставі п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 статті 139 Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 538,60 грн. судового збору (квитанція від 29.06.2023р.), а при поданні апеляційної скарги 807,90 грн. (квитанція від 02.10.2023р.).

Таким чином, на підставі ст.139 КАС України, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1346,50 грн. з Департаменту патрульної поліції, оскільки суб`єкт владних повноважень УПП в Одеській області, яке виступає відповідачем у справі, є його територіальним підрозділом.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7184261 від 17 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (і.к. 40108646, вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 1346,50 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 січня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук