Справа № 203/1601/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1601/21
Провадження № 2-а/0203/35/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Григоренко Антоніни Василівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

27.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративною позовною заявою до командира взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Григоренко Антоніни Василівни (далі відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач-2) про визнання дій протиправними та скасування постанови, в якій, з урахуванням редакції адміністративного позову від 07.05.2021 року, ухвали суду від 28.07.2021 року, позивач просить суд:

- визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ДПО18 №783950 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувану постанову він вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Оскільки йому не роз`яснили права, не розглянули справу, не надали докази, не надали можливості скористатися правом на захист, знаходились без маски, без жетону, не представились та не назвали причину зупинки. Тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. За твердженнями відповідача-1, працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08.08.2015 року наділені законом правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху України, за вчинення якого ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу. Така дія була скоєна водієм у присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі. Тому відповідачем було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач. При цьому поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України. В основу оскаржуваної постанови покладені фактичні дані у вигляді відеозапису із фіксацією вчиненого позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України.

З урахуванням викладеного, на думку відповідача-1, оскаржувана постанова не може бути визнана протиправною.

Представник відповідача-2 подав до суду пояснення по суті спору, в яких зазначив, що відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. За твердженнями представника відповідача-2, оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства та не підлягає скасуванню. При цьому, на долученому відеозаписі зафіксований рух позивача на транспортному засобі ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_1 , з включеними габаритами та протитуманними фарами, але з виключеними фарами ближнього світла у темну пору доби.

Тому, за поясненнями представника відповідача-2, немає жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови, позовні вимоги є безпідставними, не підтвердженими жодними допустимими доказами, та не підлягають задоволенню.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Як зазначив позивач, поліцейський не назвав причини зупинки його транспортного засобу, не представився. Позивач пред`явив поліцейським водійське посвідчення та реєстраційний талон. Працівники поліції не надали позивачу можливості скористатися правом на правову допомогу, надати їм заяви чи клопотання, на місці розглянули справу про адміністративне правопорушення. При цьому позивач вказав, що коли він сідав за кермо, то ближні фари загорілись. Проте у нього були несправні фари, бо поламане реле ближніх фар.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року було залишено без руху адміністративний позов та надано позивачу строк для усунення його недоліків.

07.05.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року було залучено до участі в адміністративній справі №203/1601/21 в якості другого відповідача (відповідач-2) Департамент патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; електронна пошта: ; ).

У судове засідання 04.10.2021 року з`явився позивач.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши думку позивача, на підставі положень ст. ст. 194, 205 КАС України продовжив судове засідання за відсутності представників сторін.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення позивача, дослідив докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключне слово позивача, та 04.10.2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що 18.04.2021 року відповідачем-1 було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №783950, за змістом якої водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Дніпрі, вул. Воскресенська, буд. 7, без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач та представник відповідача-2 подали до суду відеозаписи на двох DVD-R-дисках на підтвердження тверджень, вказаних ними у заявах по суті спору.

Суд під час судового засідання оглянув подані сторонами відеозаписи на двох DVD-R-дисках та встановив, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу, водієм якого був позивач, дотримався порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксував порушення позивачем п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме його рух без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. При цьому у ході судового засідання позивач пояснив, що фари були несправними, про що він дізнався під час руху транспортного засобу.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 12.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимально дозволену швидкість руху.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі , зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 19.1 розділу 19 Правил дорожнього руху, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач порушив вимоги п. 19.1 «а» Правил дорожнього руху, бо їхав на транспортному засобі ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. Це підтверджується відеозаписом, наданим стороною відповідача на підтвердження своїх заперечень проти позову. При цьому оглянутий у судовому засіданні відеозапис, наданий позивачем, не спростовує доводів відповідачів. Суд враховує те, що у ході судового розгляду справи позивач визнав той факт, що він керував транспортним засобом, технічний стан фар якого, був несправний, бо під час руху перестали працювати фари ближнього світла у темну пору доби.

Також суд вважає помилковими доводи позивача щодо протиправності розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, з огляду на таке.

За змістом положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, частинами першою, другою, четвертою статті 126) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог частини 3 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина 2 статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

На спірні правовідносини поширюється дія положення частини 4 статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, під час оформлення матеріалів справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, зафіксованих в автоматичному режимі, зокрема, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу. При цьому суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами твердження позивача про те, що працівники поліції не надали йому можливості реалізувати своє право на правову допомогу. Оскільки це спростовується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом, наданим відповідачем-2, бо позивач не надав суду доказів того, що він звертався до працівників поліції із відповідним клопотанням чи звертався до захисника телефоном.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що дії відповідачів під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є правомірними, а оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах повноважень, наданих законом працівникам поліції.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що у ході судового розгляду справи суд не знайшов підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням вимог ст. 139 КАС України, рішення суду про відмову у задоволенні адміністративного позову, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира взводу першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Григоренко Антоніни Василівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11.10.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва