Справа № 440/4028/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 р. Справа № 440/4028/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, по справі № 440/4028/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просив :

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо неврахування часу служби в органах ОВС та роботи на посадах слідчого і прокурора до стажу на посаді судді, нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 % суддівської винагороди;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 % суддівської винагороди, з урахуванням стажу на посаді судді 26 років 4 місяці 2 дні з дати виникнення права на неї, з 22.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 його звільнено у відставку та в цей же день відраховано зі штату Київського районного суду м. Полтави. За наслідками розгляду ГУ ПФУ в Полтавській області його заяви про призначення довічного утримання судді у відставці прийнято рішення від 13.03.2023, яким, на думку позивача, невірно визначено процент грошового утримання у розмірі 50% замість 62%, оскільки його загальний стаж на посаді судді складає 26 років 4 місяці та 2 дні .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 22.02.2023 ОСОБА_1 розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 22.02.2023 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ГУ ПФУ в Полтавській області не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не відповідність його нормам чинного законодавства, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, не повне зясування судом обставин, просило його скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове про відмову в позові.

Зазначило, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 до стажу врахований період роботи з 03.04.2006 - 31.12.2022 на посаді судді Київського районного суду м. Полтави. Періоди з 14.08.1996 по 12.11.2001 - служба в органах внутрішніх справ та з 19.12.2001 по 31.03.2006 - старшим слідчим прокуратури, прокурором відділу підтримання державного обвинувачення в судах, у прокуратурі Полтавської області - не враховані, оскільки відповідно до ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання обчислюється у відсотках від розміру суддівської винагороди судді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді. Тобто страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 26 років 3 місяці 11 днів, а стаж на посаді судді становить 16 років 8 місяців 29 днів. Тому відповідач вірно визначив щомісячне довічне утримання позивача у розмірі 50%.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду міста Полтави у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 13-15).

Наказом Київського районного суду м. Полтави відраховано ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Полтави 21.02.2023 року у зв`язку зі звільненням з посади у відставку (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 з 14.08.1996 по 24.06.2000 - курсант Університету внутрішніх справ (03 роки 10 місяців 11 днів), з 25.07.2000 по 12.11 2001 - служба в органах внутрішніх справ (01 рік 03 місяці 19 днів), з 19.12.2001 по 31.03.2006 - старший слідчий прокуратури, прокурор відділу підтримання державного обвинувачення у судах, Прокуратура Полтавської області ( 04 роки 03 місяці 13 днів), з 03.04.2006 по 21.02.2023 - суддя Київського районного суду м. Полтави (16 років 10 місяців 19 днів) (а.с. 23).

Також, рішенням Вищої Ради Правосуддя від 21.02.2023 № 85/0/15-23 встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку , підлягають зарахуванню: половина строку навчання - 1 рік 11 місяців 5 днів; час роботи на посаді судді - 16 років 11 місяців 15 днів; час роботи на посаді слідчого , старшого слідчого, прокурора- 5 років 6 місяців 3 дні ( 2 роки 6 місяців 3 дні - згідно з вимогами ч.4 ст.43 Закону України № 2862-ХІІ та 3 роки -стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права , який вимагається законом як мінімальний для набуття таким судде.ю права на призначення по посаду судді)

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 23.02.2023 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 110 985,60 грн (а.с. 18).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №90 від 13.03.2023 року ОСОБА_1 з 22.02.2023 року призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 55 492,80 грн (50% суддівської винагороди).

Не погодившись з діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо здійснення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, половина строку навчання та періоди роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, прокурора підлягали зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Згідно п.4 ч.6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 06.03.2006 до 21.02.2023 обіймав посаду судді Київського районного суду м. Полтави, та рішенням Вищої ради правосуддя № 85/0/15-23 від 21.02.2023 ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402).

Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі також Закон № 2453-VI, в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень ст. 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також зокрема стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді, не менше 10 років.

Положеннями пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Колегія суддів зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, то до стажу роботи, який дає судді право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також половина строку навчання та час роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, прокурора.

Стосовно визначення відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин третьої - п`ятої ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Судом вірно встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 24 роки 04 місяці 23 дні, з яких:

- стаж роботи на посаді судді 16 років 11 місяців 15 днів;

- період навчання 1 рік 11 місяців 5 днів;

- період служби на посаді слідчого 01 рік 03 місяці 19 днів (з 25.07.2000 по 12.11.2001); старшого слідчого прокуратури, прокурора відділу підтримання державного обвинувачення у судах, прокурора Полтавської області 04 роки 03 місяці 13 днів (з 19.12.2001 по 31.03.2006).

Отже, з урахуванням наявного у позивача стажу позивача на посаді судді ( 24 роки 4 місяці 23 дні) розмір його довічного грошового утримання повинен складати 58 % суддівської винагороди (50 % + 8 % (4 відпрацьовані роки понад 20 років х 2%), обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання має враховуватися тільки стаж роботи суддею колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки врахування, зокрема, половини періоду навчання та час роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та прокурора прямо передбачено положеннями абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та необхідність його здійснення випливає із змісту абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 по справі № 440/4028/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій