Справа № 400/1172/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1172/22

Головуючий І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі заяву позивача про встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому при звільненні з державної служби всіх належних грошових сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 14.07.2022р. у розмірі - 461740,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідача, на підставі судових рішень від 12.04.2021р. у справі №420/12968/20 та від 19.07.2021р. у справі №420/6712/21, було зобов`язано виплатити йому винагороду державного виконавця у загальній сумі - 218961,54 грн. Водночас, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини уповноваженого органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація зобов`язана виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, як стверджує позивач, він має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати коштів, а саме до дня фактичного розрахунку. Разом із тим, відповідач зазначеної виплати не здійснив, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2023р. позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу при звільненні з державної служби всіх належних грошових сум. Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 14.07.2022р. (день фактичного розрахунку) у розмірі - 42095,93 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі - 992,40 грн. та судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 2000 грн.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, а рішення суду першої інстанції від 31.01.2023р. - змінено шляхом викладення абз.3 його резолютивної частини в редакції, якою відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021р. по 13.07.2022р. включно (останній день затримки перед днем виплати) у розмірі 610782,70 грн.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2023р. - залишено без змін.

При цьому, апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було залишено без задоволення.

24.11.2023р. від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі №400/1172/22, у зв`язку з тим, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) безпідставно ухиляється від виконання цього судового рішення шляхом подання безпідставних і немотивованих заяв про встановлення способу порядку виконання та його роз`яснення.

07.12.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями цієї судової справи від 08.01.2023р., для її розгляду визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Осіпов Ю.В., судді - Коваль М.П. та Скрипченко В.О. Підставою для проведення повторного розподілу даної справи стало звільнення судді - ОСОБА_2 з посади.

Відповідно до ст.311 та ст.382 КАС України, та враховуючи відсутність відповідного клопотання заявника, справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши зміст ухваленого у цій справі судового рішення та доводи заяви позивача про встановлення судового контролю, судова колегія доходить висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.2,3 ст.14 КАС України).

За змістом ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини від 19.03.1997р. у рішення по справі «Горнсбі проти Греції» підкреслив те, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Також, варто звернути увагу на те, що обов`язковість виконання судового рішення є однією зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя, яка виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень). Виконання рішення суду повинно бути справедливим, швидким, ефективним та пропорційним, тобто для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано, зокрема, ст.382 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).

Системний аналіз вищезазначених норм процесуального права свідчить про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, ст.382 КАС України, є виключно лише правом суду, а не обов`язком і, в свою чергу, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Так, в подальшому, судом можуть бути вжиті заходи реагування у межах судового контролю за виконанням судових рішень у формі встановлення нового строку для подачі звіту та/або накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Однак, для застосування наведених процесуальних заходів повинні бути наявні відповідні правові умови. При цьому, як вже зазначалося вище, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення, встановлення нового строку подання звіту або ж накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є диспозитивним правом суду, а не його обов`язком.

При цьому, вищезазначена норма не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

Такої ж правової позиції з цього спірного питання дотримується і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14.05.2020р. у справі №800/320/17.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними та допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Разом із тим, суд, встановлюючи строк для подання звіту, одночасно повинен враховувати і особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2020р. у справі №0640/3719/18 та від 11.06.2020р. у справі №640/13988/19.

Окрім того, слід зазначити й про те, що Верховний Суд у своїй постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 наголосив, що застосування ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання рішення суду. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій або ж бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що 15.09.2023р. Південним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) було подано клопотання про роз`яснення судового рішення у справі №400/1172/22 в частині того, чи підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 середній заробіток з відрахуванням до бюджету обов`язкових платежів з вказаної вище суми.

Також, 17.11.2023р. головним державним виконавцем Ус В.О. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було подано ще одне клопотання про встановлення способу виконання судового рішення у даній справі, шляхом виплати визначених у ньому грошових коштів у розмірі - 610782,70 грн зі спеціального фонду державного бюджету. Вказана заява була мотивована тим, що «боржник» із об`єктивних причин позбавлений можливості виконати судове рішення самостійно виплативши кошти стягувачу з рахунків загального фонду, оскільки таких коштів недостатньо для здійснення подібної виплати.

Однак, як свідчать матеріали справи ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023р. та 24.01.2024р. у задоволенні вказаних вище заяв відповідача - відмовлено.

У той же час, враховуючи вищезазначене, у колегії суддів відсутні достатні підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду у цій справі, оскільки останнім вчиняються певні активні дії, спрямовані на його належне виконання (незважаючи на залишення вказаних вище заяв без задоволення).

Окрім того, також слід зазначити й про те, що до заяви про встановлення судового контролю позивачем не було надано жодних доказів фактів саме безпідставного ухилення відповідачем від виконання судового рішення у справі №400/1172/22, а колегією суддів не було встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання цього судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.

Варто також зазначити, що навіть ухвалення судом рішення зобов`язального характеру само по собі не є достатньою підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення.

З огляду на вказане вище, колегія суддів, уважно дослідивши матеріали цієї справи, дійшла висновку про відсутність належних і достатніх підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, передбачених ч.1 ст.382 КАС України.

Керуючись ст.ст.241,242,243,248,311,321,322,325,328,382 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №400/1172/22 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено: 24.01.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко