Справа № 580/2475/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2475/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Рідзель О.А.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника позивача: Починка О.І.

представника відповідача: Левенець А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС ПЛЮС» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС ПЛЮС» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ІМПУЛЬС ПЛЮС») звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області) в якому просило (з урахуванням уточнення позовних вимог) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 року № та від 26.04.2019 №, №, №, №, №, №, №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.04.2019 №, від 26.04.2019 №, №, №, №, №, №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За наслідками вирішення даного спору, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.20.2020, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020 скасовано, а справу №580/2475/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вказані рішення, Верховний Суд зазначив, що приписами абз.2 п.299.11. ст.299 ПК України прямо передбачена можливість донарахування для платника, який порушив вимоги щодо перебування на спрощеній системі, того податку, від якого він був звільнений як платник єдиного податку та не передбачає обов`язку для контролюючого органу щодо прийняття попередньо рішення про анулювання реєстрації як платника єдиного податку. На підтвердження вказаного також свідчить той факт, що приписи абз.2 п.299.11. ст.299 ПК України прямо вказують на обов`язок платника, який порушив вимоги щодо перебування на спрощеній системі, перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення, без вказання на необхідність наявності рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації як платника єдиного податку.

Отже, абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлює право контролюючого органу під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи нарахувати податки та збори, від сплати яких платник податків звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу, якщо останній одночасно не відповідає як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.01.2022 у справі №560/323/20.

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, обставини одночасної невідповідності Товариства вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не досліджувалися, але встановлення цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Верховний Суд вказав, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій зроблено передчасні та такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи висновки.

Під час нового розгляду справи, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 14.12.2018 №2128/23-00-14-0806, від 20.03.2019 №309/23-00-14-0806, від 20.03.2019 №303/23-00-14-0806, від 17.12.2018 №2137/23-00-13-0409, від 19.03.2019 №291/23-00-13-0411, від 20.03.2019 №308/23-00-14-0806, від 22.03.2019 №315/23-00-14-0406, виданих Головним управлінням ДФС у Черкаській області посадовими особами Головного управління ДФС у Черкаській області, на підставі пп. 78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України), у зв`язку з проведенням службового розслідування стосовно головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок платників інших галузей економіки управління аудиту Головного управління ДФС у Черкаській області, Шкарупи В.Г. (наказ ГУ ДФС у Черкаській області від 18.10.2018 №2012), проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 року з урахуванням п.102.1 ст.102 Податкового кодексу, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами вищевказаної перевірки, посадовими особами відповідача складено акт 02.04.2019 року № 112/23-00-14-0807/34150627 (далі - Акт перевірки).

На виконання наказу ДФС України від 11.12.2018 року №821, наказу Головного управлінням ДФС у Черкаській області від 14.12.2018 №2554, 18.12.2018 розпочато документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВП "Імпульс Плюс», під час якої встановлено, що станом на 18.12.2018 року частина первинних бухгалтерських документів за період, охоплений перевіркою, відсутня.

Листом від 18.12.2018 року №432, директор ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» ОСОБА_1 повідомив про затоплення в приміщенні архіву, пошкодження та знищення первинних бухгалтерських документів та звернувся до ГУ ДФС у Черкаській області з клопотанням про перенесення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки у зв`язку з неможливістю надати до перевірки частину документів фінансово-господарської діяльності товариства в зв`язку з їх затопленням.

У зв`язку з вищевикладеним, складено акт від 19.12.2018 року №2097/23-00-14-0808/34150627 про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВП «Імпульс Плюс», винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2018 на суму 510 грн. 00 коп.

Копію наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 19.12.2018 №2621 «Про перенесення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» вручено 19.12.2018 року директору ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» ОСОБА_1 під розпис.

Перевірка ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» проводилась, починаючи з 18.12.2018 по 19.12.2018, та з 20.03.2019 по 26.03.2019.

Термін проведення перевірки продовжувався з 25.03.2019 по 26.03.2019, на підставі наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 20.03.2019 року №604, копію якого вручено 21.03.2019 під підпис головному бухгалтеру ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» Лебідь А.М.

У періоді, який перевірявся, ТОВ ВП «Імпульс Плюс» було платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, фіксованого сільськогосподарського податку, єдиного податку четвертої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиного соціального внеску, збору за першу реєстрацію транспортного засобу та транспортного податку, екологічного податку.

Як вбачається з акта перевірки, до ГУ ДФС у Черкаській області надійшов лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.08.2018 №3546/7/02-32-52-03 (вх. від 17.08.2018 №5326/7) щодо не правомірності перебування ТОВ ВП «Імпульс Плюс» на єдиному податку четвертої групи, у 2015-2016 роках, у зв`язку з наявністю податкового боргу, станом на 01.01.2015 та 01.01.2016 року, по Барському відділенні Жмеринського управління ГУ ДФС у Вінницькій області із завіреними належним чином копіями інтегрованих карток, згідно з якими наявний борг в розрізі платежів, станом на 01.01.2015 та 01.01.2016.

Так, в акті перевірки зазначено, що за результатами опрацювання отриманої від ГУ ДФС у Вінницькій області інформації встановлено, що податковий борг ТОВ ВП «Імпульс Плюс» виник в результаті несплати товариством самостійно задекларованих сум, а саме:

- станом на 01.01.2015 позивачем не сплачено єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, в яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній (звітний) рік дорівнює або перевищує 75% по Гулівській сільській раді (код платежу ) в сумі 457,09 грн.;

- станом на 01.01.2016 не сплачено орендну плату за землю по Гулівській сільській раді (код платежу ) в сумі 4728,52 грн.

У зв`язку з наведеним, посадові особи відповідача дійшли висновку, що ТОВ ВП «Імпульс Плюс» неправомірно було платником єдиного податку четвертої групи, у 2015 та 2016 роках.

За даними перевірки, за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» не подавало податкові декларації з податку на прибуток.

З огляду на наведене, відповідно до Акта перевірки, перевіркою встановлено наступні порушення ТОВ ВП «Імпульс Плюс»:

- вимог п.44.1, п.44.2, п.44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами і доповненнями), ч.2 ст.3, ч.1,2 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV «Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні», п.8 П(С)БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2013 за №336/22868, п.5,п.7, п.21 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, ст.20 П(С)БО №16 «Витрати», п.3.2 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 18 499 101 грн., у тому числі: за 2015 рік на суму 13 815 540 грн., за 2016 рік на суму 4 683 561 грн.;

- вимог п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755 в результаті чого не подано податкові декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік та за 2016 рік;

- вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV, п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого занижено податок на додану вартість, з урахуванням норм п.102.1. ст.102 Податкового кодексу, всього на суму 7048200 грн., в тому числі: за лютий 2015 на суму 5820 грн., за березень 2015 на суму 460411 грн., за липень 2015 на суму 2510970 грн., за грудень 2015 на суму 4070999 грн.;

- вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV, п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21 декларації) за вересень 2017 року на 309 830 грн.;

- вимог п. 291.4 ст. 291 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ, в результаті чого завищено суму єдиного податку четвертої групи в сумі 328013,02 грн. по КОАТУУ 520281401 (Жмеринський район, Вінницької області), в тому числі: за І квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за ІІ квартал 2016 року на суму 32801,30 грн., за ІІІ квартал 2016 року на суму 164006,51 грн., за IV квартал 2016 року на суму 98403,91 грн.;

- вимог п. 286.2 ст.286 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ, що призвело до несвоєчасного подання податкової декларації з плати за землю (№ від 01.03.2017) за 2017 рік;

- вимог п. 39.4 ст. 39 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого не подано звіт про контрольовані операції за 2016 рік.

На підставі Акта перевірки від 02.04.2019 року №112/23-00-14-0807/34150627 Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- № від 24.04.2019, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за неподання звіту про контрольовані операції з трансфертного ціноутворення у сумі 413 400 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 669 991 грн. 00 коп., а саме збільшено податкове зобов`язання на суму 18 499 101 грн. 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 1 170 890 грн. 00 коп.

- № від 26.04.2019, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за неподання декларації з податку на прибуток за 2015 рік та 2016 рік на загальну суму 340 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким зменшено податкові зобов`язання позивача по єдиному податку четвертої групи по с. Гули Барського району Вінницької області на суму 328 013 грн. 02 коп.;

- № від 26.04.2019, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік на суму 170 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 8 810 259 грн. 00 коп., а саме збільшено податкове зобов`язання на суму 7 048 200 грн 00 коп., нараховано штрафні санкції на суму 1 762 050 грн. 00 коп.;

- № від 26.04.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 309 830 грн. 00 коп.

За результатами розгляду скарг ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», оскаржувані ППР залишено без змін.

Вважаючи оскаржувані ППР необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, а податковим органом не спростовано відповідність позивача підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків).

Також, суд першої інстанції зазначив, що у спірному випадку відсутні обставини одночасної невідповідності позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, що є передумовою застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України, за висновком Верховного Суду у постановах від 27 квітня 2023 року у цій справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин -, тобто станом на момент винесення оскаржуваних ППР) (далі по тексту - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. Податковим кодексом України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписами підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються, зокрема, на такі групи платників єдиного податку, зокрема: 4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до підпункту 14.1.234 ст.14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу- юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання (п.п.14.1.235п.14.1ст.14 ПК України).

Частка сільськогосподарського товаровиробництва (для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу) - питома вага доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, у загальній сумі його доходу, що враховується під час визначення права такого товаровиробника на реєстрацію як платника податку (пп.14.1.262 ст.14 ПК України).

Відповідно до абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 27.04.2023 у даній справі, абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлює право контролюючого органу під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи нарахувати податки та збори, від сплати яких платник податків звільнявся, як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу, якщо останній одночасно не відповідає як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК України.

Верховний Суд зазначив, що обставини одночасної невідповідності позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин)) мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку в частині одночасної невідповідність ТОВ «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС» вимогам підп.4 п.291.4 ст.291 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, податковою перевіркою, за наслідками якої прийняті оскаржувані ППР, оформленої актом від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627, не встановлено порушення ТОВ «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС» пп.4 п.291.4 ст.291 ПК України, в частині дотримання частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік, що дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Вказані обставини також не заперечувались представниками сторін під час розгляду справи та відображені, зокрема у поясненнях представника ГУ ДПС у Черкаській області від 30.05.2023 (Т.5 а.с.21).

Відповідно до підп.298.8.1. п.298.8 ст.298 сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Натомість, у спірному періоді 2015-2016 роках, позивачем дотримано вищевказані норми щодо подання контролюючому органу податкової звітності на підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи.

Так, в п.3.1.4. акту перевірки від 02.04.2019 №112/23-00-14-0807/34150627 відображено дані щодо задекларованих та сум єдиного податку 4 групи в розрізі наявних у позивача земельних ділянок.

Крім того, у матеріалах справи наявні: податкова декларація з фіксованого сільськогосподарського податку за 2015 рік (том 1 а.с.237-241), за 2016 рік (том 1 а.с.244-248); розрахунок частки сільськогосподарського виробництва.

Також, згідно з довідками Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 22.07.2015 №2885/23-22-15-021 та від 31.03.2016 №622/23-22-15-021 ТОВ «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС», у 2015-2016 роках, відносилося до категорії платників єдиного податку 4 групи сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено, а податковим органом не спростовано відповідність ТОВ «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС» підп.4 п.291.4 ст.291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків).

Таким чином, у спірному випадку відсутні обставини одночасної невідповідності позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України (сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків) та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України (суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, що є обов`язковою передумовою застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України за висновком Верховного Суду у постановах від 27 квітня 2023 року у даній справі.

Відповідно, безпідставними є посилання апелянта, що лише наявність у платника єдиного податку податкового боргу, станом на 1 січня звітного року, є підставою для застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України.

Так, пп.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України визначено, що не може бути платником єдиного податку четвертої групи, зокрема, суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Отже, вказана норма встановлює загальні умови застосування спрощеної системи оподатковування 4 групи, тобто застосовується на етапі перевірки відповідності платника податків під час надання такого статусу.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що диспозиція абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України передбачає наявність двох обов`язкових умов для застосування цієї норми, а саме: «у разі виявлення… платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах».

Тобто, обов`язковою для застосування є перша «вимогам підпункту 4 пункту 291.4» та друга з умов норми «пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу».

У даному випадку, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що зазначено слово «та», яке вказує на те, що саме сукупність обох умов є обов`язковою.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування абзацу 2 пункту 299.11 статі 299 ПК України (для нарахування податків та зборів, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи) передбачено наявність двох умов виявлення у платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу, що у спірному випадку відсутнє.

Відповідно до підп.1 п.297.1. ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств.

З огляду на вищевказану правову норму, донарахування позивачу спірних податкових зобов`язань з податку на прибуток, застосування штрафних санкцій за неподання декларації з податку на прибуток за 2015 рік та 2016 рік, а також зменшення грошових зобов`язань з єдиного податку четвертої групи є неправомірним.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані ППР від 26.04.2019 №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24.04.2019 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за неподання звіту про контрольовані операції з трансфертного ціноутворення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підп. 39.1.1., 39.1.2., 39.1.3., 39.1.4. п.39.1., підп. 39.2.1.5. ст.39 ПК України платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу «витягнутої руки».

Обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу «витягнутої руки», якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Якщо умови в одній чи більше контрольованих операціях не відповідають принципу "витягнутої руки", прибуток, який був би нарахований платнику податків в умовах контрольованої операції, що відповідає зазначеному принципу, включається до оподатковуваного прибутку платника податку.

Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підп.39.4.2. п.39.4. ст.39 ПК України платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Зважаючи, що звітність про контрольовані операції подається з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств, а відповідно до підп.1 п.297.1. ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача обов`язку подавати звіт про контрольовані операції за спірний період 2015-2016 роки.

Таким чином, оскаржуване ППР від 24.04.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 26.04.2019 № та №, якими позивачу донараховано грошові зобов`язання з податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п.198.2. ст.198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі №823/128/16 дійшов висновку, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Пунктом 200.4. ст.200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з висновків акту перевірки, підставою для нарахування позивачу податкових зобов`язань з ПДВ стало порушення: вимог ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 7 048 200 грн., в тому числі: за лютий 2015 на суму 5820 грн., за березень 2015 на суму 460411 грн., за липень 2015 на суму 2510970 грн., за грудень 2015 на суму 4070999 грн., а також завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 309 830 грн.

При цьому, у мотивувальній частині акту перевірки зазначено, що вказані податкові зобов`язання нараховані з огляду на ненадання позивачем під час перевірки первинних документів та реєстрів бухгалтерського обліку за 2015 рік.

Так, п. 102.1 ст. 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

На підставі п.203.1. ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Абзацом 1 п. 44.3. ст. 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Оскільки, граничним строком подання декларації з ПДВ є 20 число наступного місяця за звітним, податкові зобов`язання з ПДВ за 2015 рік нараховані позивачу поза межами 1095 днів, встановлених пунктом 102.1 ст.102 ПК України, оскільки нараховані за наслідками перевірки, оформленої актом від 02.04.2019.

Також, зважаючи на вимоги п. 44.3. ст. 44 ПК України у позивача відсутній обов`язок забезпечити зберігання документів, пов`язаних із декларуванням ПДВ за 2015 рік.

Крім того, як вбачається з акту перевірки податкового органу від 28.12.2017 року №539/23-00-14-10/34150627, оформлені результати перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2014 до 30.09.2017 (Т.1 а.с.117-158), у п.3.1.2.1.3 міститься висновок щодо повноти та правомірності декларування ПДВ за загальними деклараціями, які підлягають бюджетному відшкодуванню, за період з 01.10.2014 до 30.09.2017 та встановлено завищення суми від`ємного значення за вересень 2017 року на 211602,00 грн.

Також, п.3.1.2.2.3 вказаного акту здійснено висновок щодо повноти та правомірності декларування ПДВ за спеціальними деклараціями, які підлягають бюджетному відшкодуванню, за період з 01.10.2014 до 31.12.2017 та встановлено завищення суми від`ємного значення за грудень 2016 року на 211 602,00 грн.

Порушень щодо визначення податкового кредиту або податкових зобов`язань за 2015 рік актом від 28.12.2017 №539/23-00-14-10/34150627, податковим органом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем безпідставно нараховано позивачу податкові зобов`язання з ПДВ за 2015 рік, а тому оскаржувані ППР від 26.04.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо оскаржуваного ППР від 26.04.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік, колегія суддів апеляційної інстанції не надає правової оцінки, оскільки в задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено судом першої інстанції, а позивач не є апелянтом по справі.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані ППР від 24.04.2019 № та від 26.04.2019 №, №, №, №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані ППР, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 23.01.2024 року