Справа № 640/18365/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року № 640/18365/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Гребінника Ю.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Конституційного Суду України,

судді Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в :

I. Зміст позовних вимог

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 до Конституційного Суду України, судді Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича, в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Конституційного Суду України, яка полягає у не ухваленні на спеціальному пленарному засіданні рішення стосовно заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України;

- визнати протиправними дії судді Конституційного Суду України (виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України відповідно до статті 33 Закону №2136) ОСОБА_2 щодо скасування розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України «Про внесення до розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України „Про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 26 серпня 2022 року №32/01/2022-ОД» від 13 вересня 2022 року №39/01/2022-ОД;

- зобов`язати Конституційний Суд України протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на спеціальному пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивач посилається на Конституцію України, закони України «Про судоустрій та статус суддів», «;Про Конституційний Суд України» та зазначає, що він подав заяву про відставку з посади судді Конституційного Суду України, проте його звільнено у зв`язку із закінченням строку його повноважень.

У судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не ухваленні рішення про звільнення позивача у відставку, порушено його конституційне право на відставку і на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Стверджує, що відповідач безпідставно, та без мотивації не розглянув заяву позивача про відставку, а звільняючи позивача у спосіб, що порушує право судді на відставку, яке закріплене статтею 126 Конституції України, відповідач не враховує гарантії незалежності та недоторканості суддів, як носіїв судової влади.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що рішення про звільнення судді Конституційного Суду України ухвалюється виключно на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України, а оскільки на такому засіданні за результатами розгляду рішення не було прийнято (у зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів), порушень процедури з боку відповідача не було.

У судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення позову заперечив. Просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для його задоволення відсутні.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 адміністративну справу №640/18365/22 прийнято до провадження, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у строк та спосіб, викладений в ухвалі, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.05.2023 відрито провадження по справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30.05.2023.

30.05.2023 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з технічною неможливістю провести судове засідання. Наступне судове засідання призначено на 27.06.2023.

27.06.2023 у судове засідання прибули сторони. Суд на місці ухвалив перенести судове засідання для надання додаткових пояснень по справі на 07.08.2023.

07.08.2023 адміністративна справа 640/18365/22 знята з розгляду у зв`язку перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 21.09.2023.

21.09.2023 у судове засідання прибули сторони. Суд на місці ухвалив перенести судове засідання для надання додаткових пояснень по справі на 31.10.2023.

31.10.2023 у судове засідання прибули сторони. Судом оголошено перерву по справі до 20.11.2023.

20.11.2023 у судове засідання прибули сторони. Суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу по суті на 18.01.2024.

18.01.2024 у судове засідання прибули сторони.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 17 вересня 2013 року відповідно до Указу Президента України призначений суддею Конституційного Суду України.

19 вересня 2019 року позивач склав присягу судді Конституційного Суду України.

11.04.2022 звернувся до Конституційного Суду України із заявою про звільнення його у відставку.

З метою розгляду заяви позивача про його відставку з посади судді Конституційного Суду України відповідно до статті 149-1 Конституції України, статей 21, 33, 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», § 14, § 27 Регламенту Конституційного Суду України виконувачем обов`язки голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 прийнято розпорядження від 19.04.2022 № 13/01/2022-ОД про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 10.05.2022 об 11:00 год.

Конституційний Суд України 10 травня 2022 року розглянув заяву ОСОБА_1 , за результатами розгляду рішення не ухвалено, оскільки не підтримано необхідною кількістю голосів суддів Конституційного Суду України.

Позивач 25.05.2022 знову звернувся до Конституційного Суду України із заявою про звільнення його у відставку.

З метою розгляду заяви позивача про його відставку з посади судді Конституційного Суду України відповідно до статті 149-1 Конституції України, статей 21, 33, 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», § 14, § 27 Регламенту Конституційного Суду України виконувачем обов`язки голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 прийнято розпорядження від 02.06.2022 №20/01/2022-ОД про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 23.06.2022 об 11:00 год.

Конституційний Суд України 23 червня 2022 року розглянув заяву ОСОБА_1 , за результатами розгляду рішення не ухвалено, оскільки не підтримано необхідною кількістю голосів суддів Конституційного Суду України.

Позивач 19.07.2022 втретє звернувся до Конституційного Суду України із заявою про звільнення його у відставку.

З метою розгляду заяви позивача про його відставку з посади судді Конституційного Суду України відповідно до статті 149-1 Конституції України, статей 21, 33, 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», § 14, § 27 Регламенту Конституційного Суду України виконувачем обов`язки голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 прийнято розпорядження від 28.07.2022 №27/01/2022-ОД про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 18.08.2022 об 11:00 год.

Засідання Конституційного Суду України 18 серпня 2022 року не відбулося у зв?язку з відсутністю необхідної для його проведення кількості суддів Конституційного Суду України.

Позивач 18.08.2022 вчетверте звернувся до Конституційного Суду України із заявою про звільнення його у відставку.

З метою розгляду заяви позивача про його відставку з посади судді Конституційного Суду України відповідно до статті 149-1 Конституції України, статей 21, 33, 39 Закону України «Про Конституційний Суд України», § 14, § 27 Регламенту Конституційного Суду України виконувачем обов`язки голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 прийнято розпорядження від 26.08.2022 №32/01/2022-ОД про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 15.09.2022 об 11:00 год.

Також, розпорядженням від 13 вересня 2022 року №39/01/2022-ОД до розпорядження від 26 серпня 2022 року за №32/01/2022-ОД внесено зміни, а саме цифри та слова "15 вересня 2022 року об 11:00" замінено цифрами та словами "19 вересня 2022 року о 12:00".

Засідання Конституційного Суду України 19 вересня 2022 року не відбулося у зв?язку з відсутністю необхідної для його проведення кількості суддів Конституційного Суду України.

Цього ж дня із ОСОБА_1 припинено трудові відносини у зв?язку із закінченням строку його повноважень на підставі пункту 1 частини першої статті 149-1 Конституції України (розпорядження від 19 вересня 2022 року №29/1/2022-к/тр).

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до Конституційного Суду України, процедура розгляду ним справ і виконання рішень Конституційного Суду України визначаються Конституцією України та законом (стаття 153 Конституції України).

Відповідно до статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді, зокрема, є подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Пунктом четвертим частини другої статті 149-1 Конституції України також передбачено, що підставою для звільнення судді Конституційного Суду України з посади, зокрема, є подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Рішення про звільнення з посади судді Конституційного Суду України Суд ухвалює щонайменше двома третинами від його конституційного складу.

Згідно § 14 Регламенту Конституційного Суду України, ухваленого на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України Постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018, суддя, який має стаж роботи на посаді Судді щонайменше чотири роки, має право подати заяву про відставку. Суддя, призначений на посаду до набрання чинності Законом, має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення. У такому разі до стажу роботи, що дає Судді право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби. Заява про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням подається Суду.

Не пізніше сьомого робочого дня з дня подання Суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням Голова Суду, а у разі його відсутності - заступник Голови Суду або Суддя, який виконує обов`язки Голови Суду, скликає спеціальне пленарне засідання Суду.

Суд на спеціальному пленарному засіданні щонайменше двома третинами від його конституційного складу ухвалює рішення про звільнення Судді з посади протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви.

В свою чергу, статтею 148-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для діяльності Конституційного Суду України. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на діяльність Суду з урахуванням пропозицій його Голови. Розмір винагороди судді Конституційного Суду України встановлюється законом про Конституційний Суд України.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду, призначений на посаду до набрання чинності цим Законом, має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

VI. Оцінка суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів (ст.6 Конституції України).

Конституційний Суд є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції та дає офіційне тлумачення Конституції та законів (ст.147 Основного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту ст.150 Конституції України убачається, що до повноважень Конституційного Суду належить: вирішення питань про відповідність Конституції (конституційність), зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України; офіційне тлумачення Конституції та законів.

Зі змісту п.4 ч.5 ст.126 Конституції України убачається, що підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 1 статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

02.06.2016 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя) №1401-ХІІІ, який набрав чинності 30.09.2016.

Так, згідно статті 149-1 Конституції України, повноваження судді Конституційного Суду України припиняються у разі: 1) закінчення строку його повноважень; 2) досягнення ним сімдесяти років; 3) припинення громадянства України або набуття ним громадянства іншої держави; 4) набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення ним злочину; 6) смерті судді Конституційного Суду України.

Підставами для звільнення судді Конституційного Суду України з посади є: 1) неспроможність виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 2) порушення ним вимог щодо несумісності; 3) вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування своїми обов`язками, що є несумісним зі статусом судді Суду або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Рішення про звільнення з посади судді Конституційного Суду України Суд ухвалює щонайменше двома третинами від його конституційного складу.

Згідно § 14 Регламенту Конституційного Суду України, ухваленого на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року №1-пс/2018, суддя, який має стаж роботи на посаді Судді щонайменше чотири роки, має право подати заяву про відставку. Суддя, призначений на посаду до набрання чинності Законом, має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення. У такому разі до стажу роботи, що дає судді право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби. Заява про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням подається Суду.

Не пізніше сьомого робочого дня з дня подання Суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням Голова Суду, а у разі його відсутності - заступник Голови Суду або Суддя, який виконує обов`язки Голови Суду, скликає спеціальне пленарне засідання Суду.

Суд на спеціальному пленарному засіданні щонайменше двома третинами від його конституційного складу ухвалює рішення про звільнення Судді з посади протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2022, 25.05.2022, 19.07.2022, 18.08.2022, тобто після набуття чинності змін до Конституції України в частині правосуддя, позивачем було подано заяви про відставку до Конституційного Суду України.

Проте, Конституційним Судом України, до повноважень якого належить прийняття рішення щодо звільнення з посади судді Конституційного Суду України у відставку, не було прийнято рішення про звільнення позивача з посади протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви, як це передбачено нормами чинного законодавства.

Ба більше, Конституційний Суд України за результатами розгляду клопотання позивача не прийняв ані позитивного рішення про звільнення з посади судді у відставку, ані рішення про відмову у його прийнятті.

Матеріали справи також не містять такого рішення.

Оскільки матеріали справи свідчать, що Конституційний Суд України за результатами розгляду клопотання позивача не прийняв рішення ані про звільнення з посади судді у відставку, ані про відмову у його прийнятті, та відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, суд погоджується з позицією позивача щодо наявності в діях відповідача протиправної бездіяльності.

Крім цього, так як відповідач визнає свій обов`язок щодо прийняття ним рішення про звільнення позивача з посади судді Конституційного Суду України у відставку, суд висновує, що Конституційний Суд порушив право судді на відставку, яке закріплене ст.126 Конституції України. Зазначене право є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади.

У Конституції України закріплено, що Україна є демократична, правова держава ( стаття 1); державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні відповідати їй (частини перша, друга, статті 8).

За Основним Законом України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55); правосуддя в Україні здійснюють виключно суди та судді (частина перша статті 124, частина перша статті 127); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється; суддя обіймає посаду безстроково; вичерпний перелік підстав для звільнення судді або припинення його повноважень передбачено Конституцією України (частини перша, друга, п`ята, шоста, сьома статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (стаття 130).

Наведені положення Конституції України вказують на те, що вона визначає засадничі підходи до забезпечення незалежності і недоторканності суддів, а отже, ставить їх на найвищий щабель захисту - конституційний рівень. Законами України може бути розширений обсяг гарантій незалежності і недоторканності суддів, який має бути достатнім для здійснення ними своєї діяльності неупереджено, об`єктивно, безсторонньо та незалежно.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів "пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади" (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Отже, захищеність суддів на рівні Конституції України є найважливішою гарантією незалежності судової влади, неупередженого, об`єктивного, безстороннього та незалежного виконання суддями своїх обов`язків щодо захисту прав і свобод людини і громадянина, забезпечення верховенства права та конституційного ладу в державі.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява №29979/04 проаналізовано поняття "належне урядування", яке передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Принципу належного урядування як обов`язку суб`єкта владних повноважень кореспондує принцип юридичної визначеності як право приватної особи на передбачуваність рішення такого суб`єкта.

Наявність права позивача на звільнення його у відставку як судді Конституційного Суду України та бездіяльність відповідача з прийняття рішення на таку відставку впливає на майновий стан позивача щодо отримання належного забезпечення як судді у відставці тощо, що є порушенням гарантій незалежності і недоторканності судді, які встановлені державою.

Виходячи з системного аналізу загальних принципів адміністративного права, як-то: принцип пріоритету прав і свобод людини та громадянина; принцип верховенства права та правового закону; принцип рівності однорідних суб`єктів адміністративного права перед законом; принцип демократизму; принцип взаємної відповідальності суб`єктів публічної адміністрації і об`єктів публічного управління; принцип гуманізму і справедливості у взаємовідносинах між суб`єктами публічної адміністрації та об`єктами публічного управління, та правових концепцій Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що у випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура має бути дотримана в строки, встановлені законом.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, у відношенні позивача не дотримано таких принципів, як "належного урядування", "юридичної визначеності" та "законних очікувань", що мало місце внаслідок триваючого неприйняття рішення про звільнення його, як судді Конституційного Суду України у відставку.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частини перша, друга).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає право на справедливий суд.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 1984,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Конституційного Суду України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Конституційного Суду України, яка полягає у не ухваленні на спеціальному пленарному засіданні рішення стосовно заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Визнати протиправними дії судді Конституційного Суду України (виконувача обов`язків голови Конституційного Суду України відповідно до статті 33 Закону №2136) ОСОБА_2 щодо скасування розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України «Про внесення до розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України "Про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України" від 26 серпня 2022 року №32/01/2022-ОД» від 13 вересня 2022 року №39/01/2022-ОД.

Зобов`язати Конституційний Суд України протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на спеціальному пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса проживання : АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Конституційного Суду України (; місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 14).

Адміністративний позов задовольнити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 23 січня 2024 р.