Справа № 440/16140/23
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/16140/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, а саме просить:

- визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.09.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу,

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно переглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням всіх записів трудової книжки позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.09.2023 року позивач звернувся із заявою до Пенсійного фонду України Полтавській області про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До звернення були надані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду; трудова книжки серія НОМЕР_1 видана 26.13.1963, архівні витяги на підтвердження стажу роботи. Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 20.09.2023 року № 73 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, через відсутність необхідного страхового стажу. При розгляді заяви позивача управлінням пенсійного фонду було встановлено, що підстав для зарахування періодів згідно трудової книжки, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним. Стаж роботи підтверджений довідками від 22.08.2023 також не зараховано ПІБ не відповідає паспортним даним. З вказаним рішенням про відмову в призначенні пенсії позивач не згоден виходячи з наступного. Прізвище в трудовій книжці позивача зазначено, як ОСОБА_2 , а в паспорті російською ОСОБА_2 . Вказані розбіжності пов`язані з неякісним перекладом прізвища з української на російську мову, проте архівні довідки підтверджують і стаж роботи і місце роботи без будь-яких сумнівів. Крім того, у відповідача у розпорядженні індивідуальні відомості про застраховану особу з 2000 року, відповідно вказана інформація узгоджується із записами трудової книжки відповідача. Вказане свідчіть про надмірний формалізм з боку відповідача.

Ухвалою суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/16140/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Полтавської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.11.2023 до суду від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов відзив на позов в якому зазначено, що ОСОБА_1 14.09.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком. Аналіз наданих документів до заяви про призначення пенсії показує, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним, довідки від 22.08.2023 №184/01-11/1, 184/01-11/2, оскільки ПІБ не відповідає паспортним даних. На підставі вищевикладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, прийнято рішення №73 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

01.12.2023 до суду від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов в якому зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 73 від 20.09.2023 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не враховано всі періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним (згідно паспорта серії НОМЕР_2 прізвище заявниці зазначено ОСОБА_2 (рос. мовою), а в трудовій книжці НОМЕР_1 зазначено Некипела (рос. мовою)). Відтак, позивачу відмовлено в зарахуванні періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з підстав недоведеності належності їй трудової книжки з урахуванням наявних розбіжностей в прізвищі, що не відповідає даним паспорту.

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2023 позивач звернулася до Карлівського об`єднаного УПФУ із заявою про призначення / перерахунок пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.09.2023 № 73 за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним, довідки від 22.08.2023 № 184/01-11/1, №184 /01-11/2, оскільки ПІБ не відповідає паспортним даним.

Позивач не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.09.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії за віком, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів.

Як видно зі змісту спірного рішення, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним, довідки від 22.08.2023 № 184/01-11/1, №184 /01-11/2, оскільки ПІБ не відповідає паспортним даним.

Тож спір у цій справі зводиться до необхідності підтвердження факту приналежності трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22.03.2023 (справа № 290/289/22-ц) "Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Верховний суд врахував, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.".

Тож враховуючи правову мету звернення позивача до суду, яка полягає у підтвердженні факту приналежності трудової книжки серії НОМЕР_1 саме їй, а також зважаючи на те, що такий факт має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки безпосередньо впливає на можливість реалізації позивачем права на призначення пенсії, суд вважає за можливе надати оцінку спірним правовідносинам саме у такій площині в рамках адміністративного судочинства.

Дослідивши зміст залученої до матеріалів справи копії трудової книжки, суд встановив, що у ній у хронологічному порядку містяться записи про спірні періоди трудової діяльності.

Надаючи оцінку мотивам пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії з огляду на обставини написання у трудовій книжці прізвища російською мовою "Некипелая", суд виходить з такого.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, на момент заповнення трудової книжки вперше 26.08.1981 позивач мала прізвище " ОСОБА_2 ".

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки.

Виявлені відповідачем розбіжності щодо написання та перекладу прізвища позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до наданого паспорту позивача прізвища останньої « ОСОБА_3 ».

Зазначення прізвища позивача російською мовою не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії.

Тож рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.09.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим це рішення суд визнає протиправним, як таке, що не відповідає критерію, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, та скасовує його у зв`язку з цим.

Як наслідок суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача та зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням всіх записів трудової книжки позивача.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.09.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.09.2023 з урахуванням всіх записів трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Петрова