Справа № 203/1925/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1925/21
Провадження № 2-а/0203/42/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

21.05.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративною позовною заявою до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якій, з урахуванням редакції адміністративного позову від 14.07.2021 року та ухвали суду від 16.08.2021 року, просить суд:

- скасувати постанову інспектора 4 батальйону 3 роти Управління поліції в Дніпропетровській області, командира роти старшого лейтенанта поліції Єгоріна Єгора Володимировича серії ЕАН № 4185919 від 10 травня 2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що під час складання протоколу від 10.05.2021 року він надав документи для встановлення своєї особи, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 від 24.11.2015 року, про що вказано у протоколі. Це спростовує обставини, вказані в оскаржувані постанові. Тому позивач не погодився із винесеною відповідачем-1 постановою та звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що обставини, вказані в позові, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення. Отже, на думку представника відповідача-1, немає жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також позивач вказав, що він пенсіонер, після зупинки транспортного засобу надав на вимоги працівників поліції посвідчення водія, технічний паспорт, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями водія.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року було залишено без руху позовну заяву.

14.07.2021 року на виконання ухвали суду від 09.06.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року було залучено до участі в адміністративній справі №203/1925/21 в якості другого відповідача (відповідача-2) Департамент патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; електронна пошта: ; ).

У судове засідання 20.10.2021 року з`явився позивач.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши думку позивача, на підставі положень ст. ст. 194, 205 КАС України продовжив судове засідання за відсутності представників відповідачів.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення позивача, дослідив докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключне слово позивача, та 20.10.2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що 10.05.2021 року відповідач-1 виніс оскаржувану постанову від 10.05.2021 року, серії ЕАН №4185919, за змістом якої 10.05.2021 року в м. Дніпрі, вул. Обсерваторна, 61, під час складання протоколу за ст. 124 КУпАП водій ОСОБА_1 не надав посвідчення водія, чим порушив п. 2.1. ПДР, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), транспортний засіб: Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , та позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ №128161, від 10.05.2021 року та письмових пояснень водія від 10.05.2021 року, водій ОСОБА_1 надав працівникам поліції посвідчення водія НОМЕР_1 від 24.11.2015 року, на підставі якого було встановлено його особу.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування постанови відповідача-1, серії ЕАН №4185919, від 10 травня 2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтями 8, 18, 23 Закону України Про «Національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, відповідно до яких водій, зокрема, має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз вищенаведених норм законодавства України вказує, що поліцейський наділений законом повноваженнями, зокрема зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій, що на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп. 2.1. ПДР.

Суд бере до уваги те, що 10.05.2021 року позивач порушив ПДР, про що працівниками поліції складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Також з приводу посилань відповідача-2 на те, що відеозапис події правопорушення не зберігся, з огляду на закінчення строків його зберігання, суд зазначає, що по-перше, відповідачем-1 в оскаржуваній постанові взагалі не зазначено про ведення фіксування події правопорушення за допомогою технічних засобів фото- або відеозапису, а по-друге, пояснення поліцейського не можуть бути основним та єдиним доказом вчинення правопорушення, бо він є зацікавленою особою працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом.

Так, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, та пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції не можуть бути допустимим доказом (постанови від 26.04.2018 року, справа № 338/855/17, від 29.04.2020 року, справа № 161/5372/17).

У постанові від 15.11.2018 року Верховний Суд в рамках справи № 524/5536/17 Суд сформулював правовий висновок про те, що в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в обов`язковому порядку повинно бути зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (постанови від 15.11.2018 року, справа № 524/5536/17 та від 13.02.2020 року № 524/9716/16-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на положення статті 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на обставини справи суд дійшов висновку, що відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в діях позивача. Тим більше, що позивач надав суду копію посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 24.11.2015 з терміном дії 24.11.2045 року, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи вищенаведені норми та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відсутність доказів вини позивача свідчить про протиправність постанови суб`єкта владних повноважень.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, та з урахуванням вимог ст. 139 КАС України, рішення суду про задоволення позовних вимог, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Скасувати постанову Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції від 10.05.2021 року серії ЕАН № 4185919 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 27.10.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва