Справа № 600/6428/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/6428/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що був призваний на військову службу під час мобілізації. Позивач вказує, що згідно сповіщення №12 від 14.04.2023 р. його батько ОСОБА_2 зник безвісти. Також, позивач зазначає, що у липні 2023 р. Теребовлянською окружною прокуратурою Тернопільської області було повідомлено позивача, що його батько вважається безвісно зниклим. У зв`язку із вказаним, позивач 10.08.2023 р. звернувся до відповідача із рапортом щодо його звільнення з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", однак вказаний рапорт протиправно не був розглянутий відповідачем. Крім того, позивач зазначає, що призупинення його військової служби відбулось після звернення до відповідача із рапортом про звільнення, а тому відповідач був зобов`язаний з дня отримання поданого рапорту (15.08.2023 р.), розглянути його та прийняти відповідне рішення. Також позивач вказав, що призупинення військової служби не є тотожним звільненню з військової служби, а отже не розгляд поданого рапорту є протиправною бездіяльністю відповідача. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначає, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 р. №252 призупинено військову службу старшого солдата ОСОБА_1 у зв`язку із внесенням відомостей до ЄРДР. Таким чином, відповідач стверджує, що звільнення даного військовослужбовця є неможливим, оскільки останній на теперішній час перебуває у самовільному залишенні частини та не з`являється до місця несення служби.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

25.10.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із несплатою позивачем судового збору.

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. заяву представника позивача про залишення позову без розгляду повернуто заявнику без розгляду.

04.12.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропущенням позивач місячного строку для звернення до суду.

Ухвалою суду від 05.12.2023 р. заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду повернуто заявнику без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач призваний на військову службу по мобілізації, проходив з 25.03.2023 р. службу у військовій частині НОМЕР_1 та подав 10.08.2023 р. рапорт на звільнення з військової служби за абз. 14 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із тим, що його батько пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Вказаний рапорт доставлено відповідачу 10.08.2023 року. (а.с. 5, 8, 25).

На підтвердження підстав для звільнення згідно з абз. 14 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивачем додано до рапорту, зокрема: свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ; сповіщення №12 від 14.04.2023 р.Чернівецького РТЦК та СП про те, що його батько ОСОБА_2 вірний військовій присязі, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, зник безвісти 11.04.2023 р.; лист Теребовлянської окружної прокуратури від 06.07.2023 р., яким повідомлено позивача, про визначення підслідність кримінального правопорушення за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (а.с. 7, 11).

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 р. представника позивача повідомлено, що у зв`язку із тим, що військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням документи будуть передані на розгляд в район виконання завдань. (а.с. 12).

Матеріали справи містять наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 р. про завершення службового розслідування з фактом неповернення після відпустки за станом здоров`я старшого солдата ОСОБА_1 . (а.с. 26-28).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 р. №143 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 29).

07.08.2023 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровані відомості (кримінальне провадження №0002583) про те, що позивач, в умовах воєнного стану, не з`явився з відпустки до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , з метою ухилення від військової служби. (а.с. 30)

Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 р. №252 призупинено військову службу по мобілізації у Збройних Силах України, виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення з 09.05.2023 р. та з 07.08.2023 р. не враховувати до чисельності Збройних Сил України. (а.с. 31).

Матеріали справи містять лист Військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2023 р. №5092 в якому повідомляється, що звільнення позивача з військової служи неможливо, у зв`язку із тим, що позивач перебуває у самовільному залишені місця служби з 09.05.2023 р. та по даний час до військової частини не повертався. (а.с. 36).

Згідно відомості про заробітну плату позивача Військовій частині НОМЕР_1 містяться інформація про отримане грошове забезпечення з 12.04.2023 р. по 12.06.2023 року. (а.с. 53).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийняття оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан, який на момент розгляду адміністративної справи триває.

Відповідно абз. 14 до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 Положення №1153/2008.

Відповідно до пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з положеннями п.233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як коли їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Судом встановлено, що позивач призваний на військову службу по мобілізації та подав 10.08.2023 р. рапорт на звільнення з військової служби за абз. 14 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із тим, що його батько пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Вказаний рапорт, згідно відстеження поштового відправлення, доставлено відповідачу 15.08.2023 року.

На підтвердження підстав для звільнення згідно з абз. 14 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивачем додано до рапорту, зокрема: свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ; сповіщення №12 від 14.04.2023 р.Чернівецького РТЦК та СП про те, що його батько ОСОБА_2 вірний військовій присязі, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, зник безвісти 11.04.2023 р.; лист Теребовлянської окружної прокуратури від 06.07.2023 р., яким повідомлено позивача, про визначення підслідність кримінального правопорушення за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Згідно з листа Військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 р. на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що у зв`язку із тим, що військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням документи будуть передані на розгляд в район виконання завдань. Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2023 р. №5092 повідомляється, що звільнення позивача з військової служи неможливо, у зв`язку із тим, що позивач перебуває у самовільному залишені місця служби з 09.05.2023 р. та по даний час до військової частини не повертався.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно норм чинного законодавства не передбачено підстав для нерозгляду рапорту військовослужбовця про звільнення. Тобто, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення по суті питання, що входить до його виключної компетенції.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачу призупинено військову службу, у зв`язку із тим, що позивач перебуває у самовільному залишені місця служби з 09.05.2023 р. та по даний час до військової частини не повертався, а також внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №0002583) стосовно ухилення позивача від військової служби, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

На підставі матеріалів справи встановлено, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 р. №143 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що обставини внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №0002583) стосовно ухилення позивача від військової служби та призупинення військової служби, не впливають на встановлений вимогами чинного законодавства обов`язок відповідача щодо розгляду рапорту позивача, оскільки позивач, попри призупинення військової служби, залишається у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 та розпорядженні командира військової частини. Суд також врахував те, що рапорт позивача відповідачем отримано 15.08.2023 р., тобто до прийняття наказу про призупинення військової служби (03.09.2023 р.), що на переконання суду надавало відповідачу можливість розглянути рапорт позивача.

З урахуванням вказаного, посилання відповідача на вищевказані обставини, як на підставу для не здійснення розгляду рапорту позивача, суд вважає необґрунтованими та протиправними.

Таким чином, суд зазначає, що відсутність будь-яких доказів розгляду відповідачем рапорту позивача від 10.08.2023 р. вказує на його протиправну бездіяльність щодо не розгляду вказаного рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду доказів розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність. З вказаних підстав суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору в даній категорії справ, суд не вирішує питання про відшкодування вказаних судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Т.М. Брезіна