Справа № 140/32881/23
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/32881/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби судової охорони (далі ССО, відповідач-1) про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі наказу про проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168), у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 до 20.01.2023; зобов`язання видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

Позов обґрунтований тим, що наказом ССО від 26.09.2019 №146 о/с позивача прийнято на службу до ССО та призначено на посаду начальника Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області (далі - ТУ ССО у Волинській області). Позивач зазначає, що за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 йому не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168, яка входить до складу грошового забезпечення співробітника ССО. У зв`язку з чим позивач 24.10.2023 звернувся до відповідача з відповідним рапортом, однак станом на день звернення до суду наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, не видавався, відповідь на звернення не надано.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача-1 протиправною, оскільки з 24.02.2022 він набув право на отримання додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, а з урахуванням вимог пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі Порядок №384), відповідач-1, отримавши 24.10.2023 його рапорт зобов`язаний був негайно видати наказ про нарахування та виплату такої винагороди, чого зроблено не було, чим порушено його право, при цьому, зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання вимог норм чинного законодавства, в тому числі Постанови № 168.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 10.11.2023 представник відповідача-1 позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції зазначив, що для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Згідно статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Натомість у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисах ССО на 2022-2023 роки та відповідних кошторисах ТУ ССО видатки, на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату. Враховуючи викладене вище, накази про виплату співробітникам центрального органу управління та начальникам ТУ ССО додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168, ССО не видавались і не можуть бути видані, оскільки такі можуть видаватись виключно після надходження відповідних бюджетних асигнувань. Водночас зазначив, що керівництвом ССО проводиться необхідна робота щодо отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови №168. Після надходження цих асигнувань необхідні накази будуть видані встановленим порядком та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована і виплачена співробітникам Служби. Також вказує на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. З урахуванням вище наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також 10.11.2023 представник відповідача-1 подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України.

17.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача ТУ ССО у Волинській області, а 21.11.2023 заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність ССО щодо невидачі наказу про проведення нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Волинській області щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; зобов`язати ССО видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно; зобов`язати ТУ ССО у Волинській області нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залучення третіх осіб до участі у справі відмовлено.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог та постановлено розгляд справи продовжити проводити з врахуванням вказаної заяви, клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі співвідповідача ТУ ССО у Волинській області (далі відповідач-2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідач - ТУ ССО у Волинській області відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Наказом ССО від 26.09.2019 №146 о/с ОСОБА_1 з 26.09.2019 прийнято на службу до ССО та призначено на посаду начальника ТУ ССО у Волинській області.

Відповідно до довідки відповідача-2 від 27.10.2023 №73 позивач проходить службу в ТУ ССО у Волинській області на посаді начальника цього територіального управління з 26.09.2019 по даний час.

Як вбачається з архівної відомості за період з 01.02.2023 по 31.01.2023, ОСОБА_1 у період з лютого 2022 року по січень 2023 року включно додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 не нараховувалась та не виплачувалась.

24.10.2023 позивач звернувся до відповідача-1 з рапортом, в якому просив видати наказ про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Відповіді ССО на вказаний рапорт позивача матеріали справи не містять.

Разом з тим, представник відповідача-1 клопотанням від 21.11.2023 долучив до матеріалів справи копію наказу ССО від 01.11.2023 №648 о/с, за змістом якого передбачено нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 10000,00 грн пропорційно з розрахунку за місяць з 01.01.2023 по 20.01.2023, зокрема, начальнику ТУ ССО у Волинській області Сюйві В. М. у розмірі 6451,61 грн.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); центральний орган управління Служби судової охорони є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України (частина п`ята); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі Постанова №289) затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком №384.

За змістом пунктів 4-7 розділу І Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Відповідно до пунктів 8-10 розділу І Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 розділу І Порядку №384).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Порядок №384 до додаткових видів грошового забезпечення відносить, зокрема, винагороди, а тому встановлена Постановою №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», яка набрала чинності з 19.07.2022, внесені такі зміни: в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»; доповнено постанову пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За приписами пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 та пункті 4 наказу ДСА України від 31.10.2022 №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24.02.2022.

Отже, з 24.02.2022 Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає виплаті їм в порядку та на умовах, визначених Державною судовою адміністрацією України.

Тому з 24.02.2022 позивач як співробітник Служби судової охорони набув право на отримання додаткової винагороди, яка є складовою грошового забезпечення, в розмірі 30000,00 грн щомісячно.

Відповідач-1, не заперечуючи право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, наказів про її виплату позивачу з 24.02.2022 не видавав.

Як на підставу для невидання наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди одночасно з виплатою щомісячного грошового забезпечення як з 24.02.2022, так і після прийняття Постанови №793 відповідач-1 вказав відсутність у кошторисі установи відповідних коштів, а відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Однак суд зазначає, що виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, відмова ССО у видачі наказу про виплату позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08.11.2005).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007 неодноразово вказував, на необхідність виконання державою зобов`язань щодо виплати встановлених законодавством заробітної плати та пенсій та інших виплат, що фінансуються з державного бюджету.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10).

Суд враховує те, що відповідачем вживалися певні заходи щодо збільшення видатків бюджету для забезпечення реалізації вимог Постанови №168, проте обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання додаткової щомісячної винагороди, що є предметом спору у цій справі, оскільки держава не може односторонньо відмовитися від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань.

Суд також зауважує, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 розділу І Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн на місяць, передбаченому Постановою №168 у первинній редакції.

За приписами статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку №396 в частині умови виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн у разі проходження служби в районах ведення бойових дій, яка за своїм змістом не відповідає положенням пункту 1 Постанови №168 в редакції Постанови №793, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 Постанови №289 ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

За змістом висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 06.04.2023 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2023 у зразковій справі №260/3564/22 системний аналіз пункту 2-1 Постанови №168 (у редакції Постанови №793) свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

Ця справа за наведеними у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 ознаками є типовою справою та відповідно до приписів частини третьої статті 291 КАС України правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, підлягають врахуванню судом.

Суд також враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» (далі - Постанова №43), яка набрала чинності 21.01.2023, до Постанови №168 внесені зміни в частині переліку осіб, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30000,00 грн. Зокрема, з переліку, зазначеному у першому реченні абзацу першого Постанови №168, виключені співробітники Служби судової охорони.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому Постанова №43 не поширюється на правовідносини, що діяли до набрання нею законної сили.

Таким чином, з 21.01.2023 співробітникам Служби судової охорони не передбачено виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою №168.

Отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30000,00 грн щомісячно, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктами 4, 5 Порядку №396 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби. Начальникам територіальних управлінь Служби (особам, які виконують їх обов`язки), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів Служби. Підготовка проєктів наказів про виплату додаткової винагороди покладається на підрозділи по роботі з персоналом центрального органу управління, територіальних управлінь Служби. Проєкти наказів складаються на підставі обліку співробітників з урахуванням періодів, визначених в пункті 8 цього наказу. Накази про виплату додаткової винагороди співробітникам за минулий місяць видавати до 25 числа поточного місяця.

Отже, на відповідача - ССО покладено обов`язок щодо видачі наказів про нарахування та виплату ОСОБА_1 , як начальнику ТУ ССО у Волинській області, додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, при цьому, виплата такої додаткової винагороди повинна здійснюватись ТУ ССО у Волинській області (за місцем проходження служби) на підставі таких наказів ССО.

В той же час, як встановлено в ході розгляду даної справи, ССО накази про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди під час несення ним служби в період з 24.02.2022 по 20.01.2023 не видавалися, що визнається відповідачем-1.

Лише після звернення позивача до суду з даним позовом ССО видано наказ від 01.11.2023 №648 о/с, за змістом якого передбачено нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 10000,00 грн пропорційно з розрахунку за місяць з 01.01.2023 по 20.01.2023, зокрема, начальнику ТУ ССО у Волинській області Сюйві В. М. у розмірі 6451,61 грн.

Тобто, приймаючи наказ від 01.11.2023 №648 о/с відповідач керувався пунктом 7 Порядку №396.

З цього приводу суд зазначає, що визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень. За імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 Постанови №289 ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати. Отже, відповідачу-1 необхідно керуватися положеннями пункту 1 Постанови №168.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які заявлені до ССО, виходячи з наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльність ССО щодо невидачі наказу про проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, у розмірі 30000,00 грн. на місяць за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно та зобов`язання ССО видати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі 30000,00 грн. на місяць за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно з урахуванням нарахованих та виплачених сум додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 20.01.2023 на підставі наказу ССО від 01.11.2023 №648 о/с.

Щодо позовних вимог до ТУ ССО у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно та зобов`язання нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду за вказаний період, то суд зазначає, що такі вимоги є передчасними. Як зазначалось вище, виплата додаткової винагороди повинна здійснюватись ТУ ССО у Волинській області (за місцем проходження служби) на підставі наказів ССО. У межах спірних правовідносин ССО наказ про виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно не видавався, підстав вважати, що ТУ ССО у Волинській області після видачі відповідачем-1 такого наказу будуть порушені права позивача немає. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог у цій частині позову слід відмовити.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Служби судової охорони щодо невидачі наказу про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000,00 грн на місяць з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року включно.

Зобов`язати Службу судової охорони видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000,00 грн на місяць з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року включно, з урахуванням нарахованих та виплачених сум додаткової винагороди за період з 01.01.2023 року по 20.01.2023 року на підставі наказу Служби судової охорони від 01 листопада 2023 року №648 о/с.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Служба судової охорони (01601, місто Київ, вулиця Липська, 18/5, ідентифікаційний код 42902258).

Відповідач-2: Територіальне управління Служби судової охорони у Волинській області (45605, Волинська область, село Боратин, вулиця Центральна, 2А, ідентифікаційний код 43258822).

Суддя О. О. Андрусенко