Справа № 480/3486/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 р. Справа № 480/3486/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 (ухвалене суддею Осіповою О.О.) по справі № 480/3486/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 41 від 27.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 02.06.2004 по 01.11.2015 (09 років 06 місяців 20 днів) на посаді «складальник виробів цеху № 23» ДП «Шосткинський завод «Імпульс»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах (список №1), відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 09.11.2022, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 позовні вимоги задоволено частково, саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 41 від 27.01.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 02.06.2004 по 01.11.2015 (09 років 06 місяців 20 днів) на посаді «складальник виробів цеху № 23» ДП «Шосткинський завод «Імпульс»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах (список №1), відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 09.11.2022 року; у задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 22.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення Управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), у зв`язку із досягненням 08.11.2022 45 річного віку.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви від 22.01.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, прийнятим за принципом екстериторіальності рішення № 41 від 27.01.2023 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ОСОБА_1 не досягла, пенсійного віку, а тому право на пенсію вона набуду при досягненні віку 50 років, а також у неї відсутній пільговий стаж роботи за Списком №1 не менше 7 років 06 місяців. За підрахунками відповідача на день її звернення із заявою про призначення пенсії загальний стаж роботи (страховий стаж) позивача складав 18 років 08 місяців 28 днів, пільговий стаж відсутній, оскільки до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи позивачки з 02.06.2004 по 01.11.2015 (09 років 06 місяців 20 днів) на посаді «складальник виробів цеху № 23», на підставі Довідки ДП «Шосткинський завод «Імпульс» за № 561 від 03.11.2022 , у зв`язку із тим, що посада, зазначена в наказах про атестацію робочих місць №348 від 10.07.2006р. та №275 від 01.07.2011р., не відповідає посаді, зазначеній в її трудовій книжці.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою ОСОБА_1 і Довідками про підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 чітко зазначено як професії, так і виробництво, чим підтверджено, що позивачка задіяна повний робочий день у технологічному процесі у виробництві виробів за професією, що передбачена Списком №1 у спірний період, належним способом захисту прав позивачки є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 41 від 27.01.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 період роботи з 02.06.2004 по 01.11.2015 (09 років 06 місяців 20 днів) на посаді «складальник виробів цеху № 23» ДП «Шосткинський завод «Імпульс»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах (список №1), відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 09.11.2022.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (в подальшому - Закон №1788-ХІІ), гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (в подальшому - Закон №213-VIII)), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Після внесення змін Законом №213-VIII, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ викладено у такій редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»

Пунктом 1 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (далі - Рішення № 1-р/2020) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII. Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 вказаного рішення).

Пунктом 3 Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання, зокрема: «Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах».

Водночас Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (в подальшому - Закон №1058-VI) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VI (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» (в подальшому - Закон №2148-VIII)), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-VI в частині пенсійного віку. Перший з цих законів встановлює для жінок вік для набуття права на пенсію на пільгових умовах у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права позивачки.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №360/3611/20.

Отже, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивачка у зв`язку із досягненням 48 років, при мінімально необхідному віку 45 років, звернулася про призначення пенсії за віком за Списком №1, то у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-VI.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (в подальшому Порядок № 637), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умови праці після 21.08.1992.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 20.07.1993 № 58 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» трудової книжки робиться запис, що підтверджує право на пенсію, на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць (має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення). Показники, зазначені у цих Списках, обов`язково повинні бути підтверджені в карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися в дужках.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , які зроблені КП «ШКЗ «Імпульс», а саме: згідно запису № 6 від 02.06.2004 р., ОСОБА_1 переведено в цех № 23 складальником виробів, пільговий пенсійний список № 1, розділ IX, підрозділ 7. (наказ № 33 від 24.05.2004р.); згідно запису № 7 від 10.07.2006 р. - підтверджена професія складальник виробів капсульного виробництва цеху № 23, пільговий пенсійний список №1, розділ IX, п.7 (наказ № 348 від 10.07.2006 р.); згідно запису № 10 від 02.11.2015р. - переведено розподілювачем робіт цеху №1 (наказ №116п, від 02.11.2015р.).

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка видана ДП «ШКЗ «Імпульс» 03.11.2022р. за № 561 за період роботи з 02.06.2004р. по 01.11.2015. на посаді складальник виробів цеху № 23 (09 років 06 місяців 20 днів), підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на роботах у технологічному процесі виробництва засобів ініціювання за професією, що передбачена Списком №1 за вказаний період. Довідка видана на підставі особової картки форми № Т-2А, наказів по підприємству, фотографії робочого дня, листа спостереження, наказу про результати атестації № 229 від 26.07.2001, №348 від 10.07.2006, № 275 від 01.07.2011.

Згідно із п. 6 Роз`яснення «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Міністерством праці України від 10.05.1994 № 06-649 та Міністерством соціального захисту населення України від 10.05.1994 № 01- 3/406-02-2, навіть якщо в списках № 1 і № 2 зазначені виробництва без переліку професій і посад, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі працівники цих виробництв незалежно від назви професії або посади, яку вони займають.

В трудовій книжці ОСОБА_1 і в Довідках про підтвердження її трудового стажу чітко зазначено як професії, так і виробництво, а також те, що позивачка була задіяна повний робочий день у технологічному процесі у виробництві виробів за професією, що передбачена Списком №1.

Відповідно до наказу № 229 від 26.07.2001, на заводі «Імпульс», проведена атестація робочих місць. Відповідно до Списку найменувань професій, які користуються правом пільгового пенсійного забезпеченням, затвердженого 26.07.2001, по Цеху № 23 за порядковим номером «16» списку № 1 значиться професія (посада) «складальник виробів».

Згідно із наказом № 348 від 10.07.2006, на заводі «Імпульс», проведена чергова атестація робочих місць. Відповідно до Переліку найменувань професій, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць, затвердженого 10.07.2006 р., по Цеху № 23 за порядковим номером «26» списку №1 значиться професія (посада) «складальник виробів капсульного виробництва» (розд. ІХ, п.7;9.7- 3а).

Відповідно до наказу № 275 від 01.07.2011, на заводі «Імпульс» проведена чергова атестація робочих місць. Відповідно до Переліку найменувань професій, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць, затвердженого 30.06.2011, по Цеху № 23 за порядковим номером «28» списку №1 значиться професія (посада) «складальник виробів капсульного виробництва» (Р.ІХ, п.7;9.7-3а).

Згідно із п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дані трудової книжки - основного документа, що підтверджує стаж, містять відомості про роботу позивача на посаді машиніста електропоїзду метрополітену. Між тим, відповідач не проаналізував наданий пакет документів належним чином.

Згідно із ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, пенсійний орган у силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (в подальшому - Інструкція), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Неточність у записах у трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, або взагалі стати відмовою у призначенні пенсії позивачу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Із урахуванням вищквикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачка має право на зарахування періоду її роботи з 02.06.2004 по 01.11.2015р. на посаді складальник виробів цеху № 23 (09 років 06 місяців 20 днів) на підставі її трудової книжки та Довідки ДП «Шосткинський завод «Імпульс» за № 561 від 03.11.2022 до пільгового стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1.

Доводи апелянта, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями не суду, а відповідача, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 41 від 27.01.2023 про відмову в призначенні пенсіїї ОСОБА_2 прийнято за результатами розгляду тих самих документів, які були надані до суду та на підставі яких суд дійшов висноку про обгрутованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування зазначеного рішення відповідача, то в спірних правовідносинах відсутні дискреційні повноваження відповідача.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частинні визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 41 від 27.01.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до її пільгового стажу роботи за Списком № 1 період роботи з 02.06.2004 по 01.11.2015 (09 років 06 місяців 20 днів) на посаді «складальник виробів цеху № 23» ДП «Шосткинський завод «Імпульс», а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити її пенсію за віком на пільгових умовах (список №1), відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 09.11.2022 обгрутовані, у зв`язкц із чим підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 по справі № 480/3486/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін