Справа № 440/12699/23
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/12699/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду у Полтавській області призначити позивачу пенсію в разі втрати годувальника відповідно до норм чинного законодавства;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду у Полтавській області виплатити позивачу неотриману пенсію в разі втрати годувальника з березня по серпень 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протиправно відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

28.09.2023 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/12699/22; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що оскільки підтвердження факту спільного проживання позивача з чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті відсутнє, підстав для призначення пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 немає.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2022 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника. До вказаної заяви додано: копію паспорту заявниці; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію свідоцтва про смерть; копію свідоцтва про одруження; довідку Квартального комітету Пирятинської міської ради №481 від 09.11.2022 про сумісне проживання, ведення спільного господарства та перебування на утриманні свого чоловіка; копію рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.06.2022 у справі №544/373/22, №2-0/544/33/2022 про оголошення померлим ОСОБА_2 з моменту набрання рішенням законної сили; заяву з реквізитами про виплату через відділення Ощадного банку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до Пенсійного фонду України з листом від 01.02.2023 №1600-0308-5/7425, у якому просило надати консультацію: чи може бути в даному випадку призначена гр. ОСОБА_1 пенсія в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зважаючи на те, що факт перебування на утриманні та спільного проживання документами підтверджено на момент зникнення ОСОБА_2 , а не на момент смерті.

Листом від 03.03.2023 №2800-030203-9/11147 Пенсійний фонд України зазначив, що за умовами запиту ОСОБА_2 згідно з рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.06.2022 у справі № 544/373/22 був оголошений померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про смерть місце смерті не зазначено. Відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.10.2022 у справі № 544/1024/22 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_2 з 2006 по 16.03.2019. Оскільки підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті відсутнє, підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 немає.

Розпорядженням відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.03.2023 №72/1600-0211-16 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

В обґрунтування вказаного розпорядження зазначено, що, розглянувши подані документи, встановлено факт, що заявниця із чоловіком на день його смерті не були зареєстровані за однією адресою. Надана довідка квартального комітету та рішення суду у справі №544/373/22 від 06.10.2022 підтверджує факт перебування гр. ОСОБА_1 на утриманні чоловіка до дня зникнення, а не на момент смерті. Питання можливості призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було проконсультоване в Пенсійному фонді України. Листом Пенсійного фонду України від 03.03.2023 №2800-020203-9/11147, підтверджено відсутність права гр. ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника, оскільки відсутній факт перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 на момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно зі свідоцтвом про смерть).

Вважаючи розпорядження протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Статтею 29 Закону № 2262-XII визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом "б" частини четвертою статті 30 Закону № 2262-XII визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Статтею 31 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Зі змісту оскарженого розпорядження пенсійного органу вбачається, що надана довідка квартального комітету та рішення суду у справі №544/373/22 від 06.10.2022 підтверджує факт перебування гр. ОСОБА_1 на утриманні чоловіка до дня зникнення, а не на момент смерті.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 03.06.2020 у справі №544/366/20 заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволено. Визнано громадянина України ОСОБА_2 , уродженця с. Тавричанка Владивостоцького району Приморського краю, що проживав у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 безвісно відсутнім. Початком безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати 16.03.2019.

Указане рішення набрало законної сили 07.08.2020.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.06.2022 у справі №544/373/22 заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено. Оголошено померлим ОСОБА_2 , уродженця с. Тавричанка Владивостоцького району Приморського краю, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили.

Зазначене рішення набрало законної сили 08.07.2022.

12.07.2022 Пирятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , у якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради видано позивачу довідку №425 від 04.10.2022 про те, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована (проживає) за адресою: АДРЕСА_1 , з чоловіком ОСОБА_2 до дня зникнення (2019 рік) проживали разом і вели спільне господарство, а також була на його утриманні.

Крім, того, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.10.2022 у справі №544/1024/22 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_2 , уродженця с. Тавричанка Владивостоцького району Приморського краю, який згідно з рішенням суду оголошений померлим з 08.07.2022, з 2006 року по 16.03.2019 в у АДРЕСА_2 .

Указане рішення суду набрало законної сили 08.11.2022.

Отже, позивач набула право на пенсію в разі втрати годувальника з 19.11.2022 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Пенсійним органом не взято до уваги та не надано оцінку рішенню Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.10.2022 у справі №544/1024/22, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_2 , уродженця с. Тавричанка Владивостоцького району Приморського краю, який згідно з рішенням суду оголошений померлим з 08.07.2022, з 2006 року по 16.03.2019 в у АДРЕСА_2 . Відповідачем лише зазначено, що питання можливості призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було проконсультоване в Пенсійному фонді України.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач повинен діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом". Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для визнання протиправним та скасування розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.03.2023 №72/1600-0211-16.

Керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію в разі втрати годувальника з 19.11.2022 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Надаючи оцінку позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити позивачу неотриману пенсію в разі втрати годувальника з березня по серпень 2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду даної справи відповідач заперечує право позивача на призначення відповідної пенсії, однак, питання щодо конкретних розмірів та складових пенсії у межах даної справи відповідачем не досліджувалось, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаної позовної вимоги.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправне рішення відповідача, яке підлягає скасуванню, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача щодо судового збору в повному розмірі з цього відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.03.2023 №72/1600-0211-16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з 19.11.2022 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна