Справа № 160/17083/22
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 160/17083/22

адміністративне провадження № К/990/15779/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 160/17083/22

за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні допомоги, зобов`язання призначити, нарахувати виплатити допомогу на проживання, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Лукманової О.М., суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.),

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 03.05.2022 року №5150 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року;

- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання відповідно до п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року, на підставі заяви від 05.04.2022 року з березня 2022 року у розмірі 2000 гривень за кожен місяць.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи з 2019 року. 05 квітня 2022 року позивач подав до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради письмову заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Проте, відповідач на підставі п.2 та п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ від 20 березня 2022 року № 332 (далі - Порядок № 332 ) відмовив позивачу в призначенні зазначеної допомоги. Оскільки згідно наданих документів позивач не переміщався у зв`язку з проведенням бойових дій та не отримував станом на 1 березня 2022 року щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. ОСОБА_1 вважає, що зазначена відмова не відповідає нормам чинного законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 03 травня 2022 року №5150 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 року.

Зобов`язано Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради здійснити ОСОБА_1 призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання відповідно до п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 року, на підставі заяви від 05 квітня 2022 року з березня 2022 року у розмірі 2000 гривень за кожен місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач перемістився з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332: на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204, а тому позивач належить до кола осіб, що мають право на допомогу відповідно до Порядку №332.

Також суд дійшов висновків, що Порядок № 332 (у редакції, чинній на час звернення позивача за допомогою та на час отримання ним відмови) не містить положень щодо часу, коли особа має внутрішньо переміститись, або факту повторності такого переміщення, для того, щоб вона мала право на допомогу.

Крім того, Порядок № 332 не містить та не може містити норми, що умовою отримання допомоги є включення саме до 24 лютого 2022 року певної території до переліку, визначеного розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р.

Оскільки, Лівобережне управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради відмовило позивачу в призначенні державної допомоги, тому саме діями відповідача, а не його бездіяльністю порушуються права ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради задоволено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року в справі №160/17083/22 скасовано. Ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні допомоги, зобов`язання призначити, нарахувати виплатити допомогу на проживання відмовлено.

6. Суд апеляційної інстанції мотивує своє рішення тим, що ОСОБА_1 перемістився з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії до 24 лютого 2022 року та станом на 24 лютого 2022 року обліковувався на території (м. Дніпро), що не була включена до відповідного переліку територій затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204, на яких ведуться бойові дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 02 травня 2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права судом апеляційної інстанції, а саме пункту 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 та розпорядження Кабінету міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р, щодо невходження Дніпропетровської області до переліку на яке міститься посилання у п. 2 Порядку.

Позивач наполягає на тому, що Дніпропетровська область включена до вказаного Переліку № 204-р, тому позивач має право на отримання допомоги на проживання.

Підставою для відкриття касаційного провадження ОСОБА_1 зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо права осіб, які обліковувалися як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року на території, включеній розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка»» до переліку території на яких надається допомога в рамках зазначеної програми на отримання грошової допомоги, передбаченої Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332.

8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.

9. Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року відкрито касаційне провадження за цією скаргою.

10. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав, що не перешкоджає касаційному перегляду справи.

11. Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2024 року закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження з 24 січня 2024 року.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей довідки № 1243- від 19 грудня 2019 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради, як внутрішньо переміщена особа, яка перемістилась з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Обставини, що спричинили внутрішнє переміщення: проведення АТО/ООС.

Фактичним місцем проживання/перебування позивача станом на 19 грудня 2019 року було - АДРЕСА_2 .

За призначенням адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 позивач не звертався та не отримував її.

29 березня 2022 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради за отриманням довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання. В той же день у довідку №1243- від 19 грудня 2019 року були внесені відомості про нове місце фактичного проживання/перебування, а саме: АДРЕСА_3 .

05 квітня 2022 року позивач звернувся до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332.

03 травня 2022 року Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради рішенням № 5150 відмовило позивачу у призначенні допомоги на проживання внутрішньо-переміщеним особам з 01 березня 2022 року, на підставі п.2 та п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, оскільки позивач не переміщався у зв`язку з проведенням бойових дій та не отримував станом на 1 березня 2022 року щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Не погодившись з такими рішенням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ключовим питанням на яке суду необхідно надати відповідь під час розгляду цієї справи є, чи включено Дніпропетровську область до територій визначених у пункті 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ти чи має значення для призначення вказаної допомоги час включення адміністративно-територіальної одиниці до переліку затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204.

14. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення (частина перша статті 1 Закону № 1706-VII).

Згідно із частиною другою цієї статті Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).

Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

15. 07 жовтня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

16. У зв`язку із набранням чинності 22 березня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, якою затверджений Порядок № 332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.

Пунктом 2 Порядку № 332 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

17. Колегія суддів дійшла висновку, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком № 332 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: це тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, аба на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24 лютого 2022 року, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення регіону до переліку про який іде мова в пункті 2 Порядку № 332.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року по справі № 160/12308/22.

18. Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 суди встановили, що позивач зареєстрований відповідним органом праці і соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа 19 грудня 2019 року та не отримував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505.

Відповідно до розпорядження № 204-р Донецька область, з якої у кінці 2019 року перемістився позивач, включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Станом на час переміщення ОСОБА_1 з Горлівської міської територіальної громади Донецької області на цій території відбувались бойові дії, так само, як і на час виникнення спірних правовідносин, що підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75.

В той же час, Дніпропетровська область, до якої ОСОБА_1 перемістився до 24 лютого 2022 року, також включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р.

Отже, оскільки позивач перемістився з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), він, як внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання відповідно до Порядку № 332, оскільки не підпадає під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається.

Відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої ОСОБА_1 допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статті 2 КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання, скасував оскаржуване рішення та зобов`язав відповідача здійснити позивачу призначення, нарахування та виплату допомоги.

19. За правилами частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене Верховний Суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Враховуючи результат касаційного розгляду справи та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року скасувати.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі № 160/17083/22 - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Стрелець Т.Г.

Судді Тацій Л.В.

Стеценко С.Г.