Справа № 140/32493/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/32493/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (3 категорії) та постійно проживає в с. Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106 (далі Постанова № 106) входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони безумовного (обов`язкового) відселення (з 01.01.2006 до зони добровільного відселення), тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та документами про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку, проте, рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, з 26.04.1986 по 01.01.1993 проживав та постійно навчався більше двох років в с. Прилісне Маневицького району, та має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 9 років.

Позивач просить визнати протиправними дії та скасувати рішення ГУ ПФУ в Житомирській області № 27214/03-16 від 18.08.2023 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності із статтею 55 Закону № 796-ХІІ та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області провести призначення пільгової пенсії за віком у відповідності із статтею 55 Закону №796-ХІІ з 11.03.2023.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 30).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 13.11.2023 № 0600-0902-7/120929 (а. с. 34-36) відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з огляду на недосягнення пенсійного віку 54 роки. При цьому, документально підтверджений період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 04 роки 01 місяць 06 днів (з 26.04.1986 по 31.05.1990), що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону № 796-ХІІ при досягненні 54-річного віку. Документально підтверджений період проживання (роботи) на території зони безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 становить 07 місяців 18 днів (з 14.05.1992 по 31.12.1992), що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону № 796-ХІІ.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 25.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 22).

11.08.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, додавши до заяви перелік документів (а. с. 44).

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 18.08.2023 № 09 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з недосягненням 54-річного віку та у зв`язку із відсутністю підтвердження, що особа проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років станом на 01.01.1993 (а. с. 24-25).

ГУ ПФУ у Волинській області скерувало позивачу повідомлення від 22.08.2023 № 0300-0211-8/49162 про направлення рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 18.08.2023 № 09 (а. с. 23)

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

При вирішенні спору суд враховує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше 2 років, або ж особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки та 3 роки відповідно встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17).

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше 2 років, а у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 18.08.2023 № 09 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з недосягненням 54-річного віку та у зв`язку із відсутністю підтвердження, що особа проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років станом на 01.01.1993 (а. с. 24).

При цьому, суд звертає увагу, що право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ при досягненні 51-річного віку позивач обґрунтовує тим, з 26.04.1986 по 01.01.1993 проживав та постійно навчався більше двох років в с. Прилісне Маневицького району, та має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 9 років.

При вирішенні спору суд враховує, що документально підтверджений період проживання (роботи) позивача на території зони безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 становить 07 місяців 18 днів (з 14.05.1992 по 31.12.1992), який був врахований відповідно до довідки виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 03.08.2023 № 1595 (а. с. 18).

Суд також враховує, що з моменту аварії на Чорнобильській АЕС та по 31.07.1986 позивач не проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, адже відповідно до довідки виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 11.08.2023 № 1660 (а. с. 13) позивач з 26.04.1986 до червня 1990 року був зареєстрований і проживав в с. Городок Камінь-Каширського району, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 16.06.1989 в Прилісненській середній школі с. Прилісне Маневицького району Волинської області відповідно до довідки від 11.08.2023 № 2491/01-19 (а. с. 14) не може бути зарахований до періоду постійно проживання чи роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993, оскільки протягом зазначеного періоду відповідно до довідки виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 11.08.2023 № 1660 (а. с. 13) позивач постійно проживав в с. Городок Камінь-Каширського району, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення; законодавством передбачено, що у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 зараховуються лише періоди проживання та роботи, а не навчання без проживання.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про необхідність зарахування до періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 періоди проживання без реєстрації в с. Прилісне Маневицького району Волинської області (після одруження 09.06.1990 та до призову на строкову військову службу 29.06.1990; після закінчення військової служби 23.04.1992 та до реєстрації місця проживання 14.05.1992), оскільки такі періоди проживання документально не підтверджені.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 18.08.2023 № 09 позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з недосягненням 54-річного віку та у зв`язку із відсутністю підтвердження, що особа проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років станом на 01.01.1993, оскаржуване у цій справі рішення вказаного відповідача є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх