Справа № 160/29006/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» до П`ятихатської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до П`ятихатської міської ради, в якому позивач просить суд:
На адресу ТОВ «Агрофірма «Орлівщина» надійшов лист Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради від 07.09.2023 року за вих. № 3742/0/2-23, в якому повідомлялось, що заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 77,9062 га, за рахунок земель запасу за межами населеного пункту, яка знаходиться на території П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області поблизу с. Вершине, для індивідуального садівництва, терміном 49 років, розглянуто виконавчим комітетом міської ради на засіданні постійної комісії П`ятихатської міської ради VII скликання з земельних питань та сільського господарства, яке відбулось 18.07.2023 року, за результатом якої було вирішено відмовити.
Проте, позивач не погодився з позицією П`ятихатської міської ради, викладеної в листах від 07.09.2023 року за вих. № 3742/0/2-23 та від 07.09.2023 року за вих. № 3741/0/2-23, та направив на адресу П`ятихатської міської ради заяви від 25.09.2023 року № 168/04, № 169/04 про розгляд вказаних вище заяв позивача на найближчому пленарному засіданні міської ради відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Позивач зауважив, що станом на 02.11.2023 року на адресу позивача відповіді на подані заяви від 25.09.2023 року від П`ятихатської міської ради не надходили.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки П`ятихатська міська рада після отримання заяв позивача про надання дозволу, не винесено їх на розгляд сесії та не прийнято рішення в передбачений законом місячний строк.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надав. Ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачем отримано під підпис 28.11.2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» є товариством аграрного сектору виробництва, здійснює свою господарську діяльність на території Дніпропетровської області з вирощуванням (виробництва) сільськогосподарських зернових та масляних культур.
03.07.2023 року позивач звернувся до П`ятихатської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 77,9062 га, за рахунок земель запасу за межами населеного пункту, яка знаходиться на території П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області поблизу с. Вершинне, для індивідуального садівництва, терміном 49 років.
Листом Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради від 07.09.2023 року за вих. №3742/0/2-23 позивача було повідомлено про те, що заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 77,9062 га, за рахунок земель запасу за межами населеного пункту, яка знаходиться на території П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області поблизу с. Вершине, для індивідуального садівництва, терміном 49 років, була розглянута на засіданні постійної комісії П`ятихатської міської ради VII скликання з земельних питань та сільського господарства, яке відбулось 18.07.2023 року, за результатом розгляду якої вирішено відмовити у наданні дозволу, оскільки, як вбачається з долученого до листа витягу з протоколу №28, запитувана земельна ділянка, яка зазначена на доданих графічних матеріалах, відводиться за рахунок земель під господарськими будівлями і дворами, проте в пакеті документів відсутня інформація щодо наявності (відсутності) на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та прав на нього.
25.09.2023 року позивач на адресу П`ятихатської міської ради направив заяву вих. № 169/04 про розгляд на пленарному засіданні міської ради заяви ТОВ «Агрофірма «Орлівщина», в якій просив розглянути на найближчому пленарному засіданні міської ради заяву ТОВ «Агрофірма «Орлівщина» про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 77,9062 га, за рахунок земель запасу за межами населеного пункту, яка знаходиться на території П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області поблизу за межами с. Вершинне, для ведення індивідуального садівництва, терміном на 49 років, відповідно до поданих матеріалів, та прийняти відповідне рішення.
Як зазначив позивач, на адресу позивача відповіді на подані заяви від 25.09.2023 року від П`ятихатської міської ради не надходили.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений Земельним кодексом України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 ЗК України).
Відповідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Згідно з ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Суд наголошує, що положення статті 123 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з положеннями пунктів 8 та 9 частини четвертої статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.
Частиною 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Відповідно до частини 13 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.
Частинами 1-3 статті 59 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
Таким чином, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні є частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".
Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.09.2018 року в справі справа № 804/5597/15 (провадження № КУ9901/6175/18), зазначено, шо: « 25. Відповідно до Порядку подання нормативно- правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 № 34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.
26. Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держземагенства в області.
27. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.
28. Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держземагенства в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.
29. Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.»
Суд зазначає, шо наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а також форма прийнятих відповідних рішень.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статей 118, 122 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №463/33 75/15-а.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення відповідача стосовно розгляду заяв ТОВ «Агрофірма «Орлівщина» від 25.09.2023 року № 168/04, №169/04.
Поряд з цим, строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про звільнення відповідної ради від обов`язку розглянути питання надання дозволу на розробку технічної документації.
Суд встановив, що відповідач за результатами розгляду заяв позивача, які були подані у липні 2023 року, надав йому відповідь у вигляді листів від 07.09.2023 року з долученням витягів із протоколу.
Із змісту вказаних листів відповідача суд встановив, що заяви позивача не розглянуті відповідачем належним чином, рішень про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки чи про відмову у наданні таких не прийняті.
При цьому, відповідні листи відповідача не можуть сприйматися судом як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання вирішене не у встановленому законом порядку.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено процедуру розгляду і прийняття рішень, оскільки за результатом розгляду заяв, відсутні рішення, а листи відповідача відповідно до норм ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не є належними документами за результатами розгляду заяв позивача.
Враховуючи відсутність рішень відповідача з приводу заяв позивача про надання дозволів, а також те, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували поважність причин та умов порушення вказаних вище порядку та строку розгляду заяв ТОВ «Агрофірма «Орлівщина», суд дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність, яка є протиправною.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» у цій справі є такими, що підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не подано належних доказів правомірності своїх дій при розгляді заяв позивача. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами в цій частині позовних вимог.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи не подання відповідачем відзиву на позов, та всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» до П`ятихатської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Орлівщина» за рахунок бюджетних асигнувань П`ятихатської міської ради понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник