Справа № 360/1375/23
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1375/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В. розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 16 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі -позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі -відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 та 2022 роки у загальній кількості 60 (шістдесят) календарних днів, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2018 та 2022 роки у загальній кількості 7 (сім) календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, у загальній кількості 14 (чотирнадцять) календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 24.07.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 19 лютого 2017 року по 31 жовтня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 та 2022 роки у загальній кількості 60 (шістдесят) календарних днів, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2018 та 2022 роки у загальній кількості 7 (сім) календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, у загальній кількості 14 (чотирнадцять) календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 24.07.2023;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19 лютого 2017 року по 31 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19.02.2017 по 24.07.2023 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. З метою відновленням порушеного права щодо нарахування та виплати індексації грошових коштів за період з 19 лютого 2017 року по 31 жовтня 2017 року, позивачем на адресу відповідача була направлена заява з проханням нарахувати та виплатити заборгованість по індексації грошового забезпечення за вищевказаний період, з посиланням на чинне законодавство про обов`язкову необхідність виплату такої індексації.

16 жовтня 2023 року листом № 812/111/22-2023, Головне управління Національної поліції в Луганській області повідомило, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 було внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом "поліцейських", а відповідно правові підстави для нарахування та виплати індексації грошових доходів поліцейським Національної поліції України з листопада 2015 по жовтень 2017 року відсутні. Відповідно п. 3 «Прикінцевих положень» Закону «Про держбюджет 2023» на 2023 рік призупинено дію Закону «Про індексацію», а відповідно відсутні правові підстави для нарахування та виплати індексації за 2023 рік.

Крім того, 25.10.2023 позивачем до Головного управління Національної поліції в Луганській області було надіслано заяву про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 та 2022 роки у загальній кількості 60 (шістдесят) календарних днів, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2018 та 2022 роки у загальній кількості 7 (сім) календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, у загальній кількості 14 (чотирнадцяти) календарних днів.

14 листопада 2023 року листом № 2871/111/22/04-2023 надано відповідь ГУНП в Луганській області, в якій, з посиланням на норми ст. 1, 24 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст. 83 КЗпПУ, ст. 60, 92, 93, 94 Закону України «Про Національну поліцію», розділу III п.8 наказу МВС України від 06.04.2016 № 260, зазначено, що підстави для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2017, 2018 та 2022 роки, а також додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, відсутні.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області, яка виразилась у відмові нарахування та виплати йому, після звільнення зі служби в поліції, грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки додаткової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також нарахування та виплати індексації грошових коштів, що призвело до порушення його законних прав на отримання вищевказаної грошової компенсації у належному розмірі.

Ухвалою суду від 21.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 22.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення, з цього приводу подав до суду відзив.

Щодо вимог позивача в частині нарахування та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2017 року по 31.10.2017 року зазначив, що порядок № 1078 в редакції, яка діяла до набрання чинності постанови КМУ № 782 взагалі не передбачав індексацію грошового забезпечення поліцейських, а тому бюджетні асигнування на ці виплати не надходили, а кошторис на сплату грошового забезпечення такі виплати не передбачав.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017-2022 роки та додаткової оплачуваної відпустки за 2018-2022 роки зазначив, що ОСОБА_1 звільнено з 24.07.2023 наказом ГУНП в Луганській області від 24.07.2023 № 173 о/с. В наказі від 24.07.2023 № 173 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції зазначається, «… з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 18 діб…» Слід вказати, що позивач отримав витяг з наказу про звільнення 24.07.2023 про, що свідчить його власноруч написана розписка.

Позивач наказ ГУНП в Луганській області від 24.07.2023 № 173 о/с про своє звільнення в частині встановлення компенсації за дні невикористаної відпустки не оскаржував, відтак, даний наказ є чинним та продовжує встановлювати для позивача спірні юридичні наслідки, а отже визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо нарахування та виплати позивачеві. грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки за 217, 2018 та 2022 роки є передчасними за відсутності визнання судом протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Таким чином, на думку відповідача, до поки наказ ГУНП в Луганській області від 24.07.2023 № 173 о/с, який є єдиним індивідуальним актом, що порушує, на думку позивача, його права, свободи та інтереси, не буде визнаний судом протиправним та скасований в частині окремих положень, зокрема в частині встановлення кількості днів невикористаної відпустки, які підлягають компенсації, а тому у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за дні невикористаної відпустки за спірний період.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік відповідач зазначив, що частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» Закону України «Про відпустки», тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Відповідач вважає, що додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини». Таким чином, відповідач зазначив, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив, висловив свої аргументи проти доводів відповідача та просить суд його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 24.07.2023 №173 о/с ДСК звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 24 липня 2023 року капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та компенсації за невикористані 18 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році. Станом на день звільнення складає: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції 10 років 11 місяців 19 днів; вислуга років у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 02 роки 04 місяці 22 дні. Установивши щомісячну премію за липень 2023 року в розмірі 225,427%.

08.09.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідок щодо нарахованого грошового забезпечення та довідок щодо невикористаних днів відпусток.

Листом № 2507/111/17-2023 від 03.10.2023 відповідач на адресу позивача направив довідку управління ГУНП в Луганській області №562/111/17-2023 від 02.10.2023 щодо невикористаних відпусток за період проходження служби в Національній поліції з 2017 року на дату звільнення, довідки про доходи УФЗБО ГУНП в Луганській області від 19.09.2023 №№ 313/111/22-2023, 314/111/22-2023, 315/111/22-2023, довідка про проходження служби.

Згідно довідки відповідача від 23.11.2023 №663/111/17-2023 за період проходження служби в ГУНП в Луганській області з 2017 року на дату звільнення позивач має наступні залишки відпустки:

за 2017 рік - 20 діб щорічної оплачуваної відпустки;

за 2018 рік - 1 доба додаткової оплачуваної відпустки;

за 2022 рік - додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення, як учасник бойових дій, 30 діб щорічна чергова оплачувана відпустка, 6 діб додаткова оплачувана відпустка.

З довідок щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення від 27.11.2023 №№470/111/22-2023, 471/111/22-2023 вбачається, що в період з 19.02.2017 по 31.10.2017 індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалася.

09.10.2023 позивач звернувся з запитом до ГУНП в Луганській області з метою отримання інформації про вид та підстави надання йому відпуски тривалістю 10 днів наданої в червні 2017 року, а також щодо підстав відрахування з його грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років) за червень 2017 року суми грошового забезпечення кратної 10 робочим дням. Відповідь на запит не надано.

09.10.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача про нарахування та виплату на його користь заборгованості по індексації грошового забезпечення за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року та за період з січня 2023 року по липень 2023 року.

Листом від 16.10.2023 №812/111/22-2023 ГУНП в Луганській області повідомило, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 було внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських", а відповідно правові підстави для нарахування та виплати індексації грошових доходів поліцейським Національної поліції України з листопада 2015 по жовтень 2017 року відсутні. Відповідно п. 3 «Прикінцевих положень» Закону «Про держбюджет 2023» на 2023 рік призупинено дію Закону «Про індексацію», а відповідно відсутні правові підстави для нарахування та виплати індексації за 2023 рік.

25.10.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2017, 2018 та 2022 роки, а також додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік.

Листом від 14.11.2023 № 2871/111/22/04-2023 Головне управління Національної поліції в Луганській області повідомило позивача, що підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2017, 2018 та 2022 роки, а також додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, відсутні.

Відповідачем до матеріалів справи також надано довідку про ймовірний розрахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні відпустки за період проходження служби та відпустки як учаснику БД за 2017-2023 роки, а саме: згідно з довідкою від 28.11.2023 № 468/111/22-2023 розмір нарахованої компенсації за 71 добу становить 64425,33 грн.

Згідно з довідкою від 27.11.2023 № 469/111/22-2023 щодо ймовірного розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19.02.2017 по 31.10.2017 нарахування становить 2443,49 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом № 3551-XII, особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII, використовується в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою-четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої- одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260, використовується в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, яким є Закон №504/96-ВР, та який в свою чергу, серед інших видів, передбачає такий вид додаткової відпустки як додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік як учаснику бойових дій (стаття 16-2 Закону №504/96-ВР).

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19. На теперішній час Верховний Суд не відступав від останніх правових висновків.

Судом встановлено, що при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічних відпусток (основних та додаткових) за період 2017, 2018 та 2022 роки у загальній кількості 57 діб.

Також судом встановлено, що як учасник бойових дій, позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік у загальній кількості 14 днів.

Однак відповідачем протиправно не було виплачено позивачу такі грошові компенсації під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.

Відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період 2017, 2018, 2022 роки у кількості 57 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік у загальній кількості 14 днів.

Разом з тим, позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за 10 діб щорічної чергової відпустки за 2017 рік не підлягають задоволенню, оскільки судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем у червні 2017 року використано таку відпустку тривалістю 10 днів.

Посилання відповідача на те, що не оскарження наказу про звільнення позивача є підставою для визнання позову передчасним, суд вважає неприйнятними, оскільки відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу позивача про звільнення, при цьому, розрахунок кількості днів та сум компенсації за невикористані дні відпусток також належить до повноважень відповідача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині слід задовольнити частково.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19 лютого 2017 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити, суд зазначає.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 94 Закон України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991 року (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2 Закону України № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Таким чином, законом визначено, що грошове забезпечення, як грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, підлягають індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Змін до вказаного пункту ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" у спірному періоді не вносилося, ця норма закону була діючою.

В силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України № 1282-ХІІ за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд вважає, що вказані відповідачем обставини (не включення поліцейських до переліку осіб, грошове забезпечення яких підлягає індексації) не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення, оскільки право позивача на індексацію його грошового забезпечення передбачено статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію», тобто нормативно-правовим актом, що має вищу юридичну силу, що спростовує доводи відповідача.

При цьому, індексація має проводитися за наявності на це відповідних підстав, що визначені чинним законодавством.

Згідно зі ст. 2, ст. 4 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III від 05.10.2000 року визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.

Частиною 2 ст. 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації, індексація грошових доходів громадян проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який становить 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка) (п. 1-1 Порядку № 1078). Для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін здійснюється за місяцем, у якому відбувається перевищення порога індексації. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією проводиться з місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін і на підставі якого відбувається перевищення порога індексації.

Отже, можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації - величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. В свою чергу, якщо величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка), індексація грошових доходів в такому місяці не проводиться.

Проте, відповідач мотивуючи свою бездіяльність жодним чином не врахував та не перевірив наявність вищевказаних підстав визначених Законом №1282-ХІІ та Порядком № 1078.

Судом встановлено, що позивачу з 19.02.2017 по 31.10.2017 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Таким чином, ГУНП в Луганській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2017 по 31.10.2017.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова військовослужбовців доповнено словом поліцейських, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законами України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Про Національну поліцію», порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Таким чином, позивачу протиправно ненараховано та невиплачено індексацію грошового забезпечення з 19.02.2017 по 31.10.2017.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі №160/35/20.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що відповідач не врахував та не перевірив наявність підстав визначених Законом №1282-ХІІ та Порядком № 1078 для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУНП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2017 по 31.10.2017.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду правомірності своїх дій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судом не вирішується, скільки позивач від сплати судового збору в силу пунктів 1 та 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (, 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, буд.1) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період 2017, 2018, 2022 роки у загальній кількості 57 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік у загальній кількості 14 днів.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2017 по 31.10.2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період 2017, 2018, 2022 роки у загальній кількості 57 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік, у загальній кількості 14 днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2017 по 31.10.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов