Справа № 420/10570/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 січня 2024 року

м. Київ

справа №420/10570/23

адміністративне провадження № К/990/944/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року

у справі №420/10570/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2020 року щодо 5% надбавки за науковий ступень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію станом на 01 березня 2020 року з врахуванням надбавки 5% за науковий ступінь та довідки про розмір грошового забезпечення №49/7588 від 17 червня 2022 року, виданої станом на 19 листопада 2019 року Департаментом пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо ненарахування ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року в повному розмірі доплати до пенсії згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб";

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови №713 в повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непроведення нарахування та несплати суми індексації ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року по 01 березня 2023 року та нарахування в заниженому розмірі суми індексації з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром суми індексації з 01 грудня 2019 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо ненарахування та несплати ОСОБА_1 суми компенсації втрат доходів на невиплачену заборгованості пенсії за минулий період з 01 грудня 2019 року по 31 липня 2023 року згідно довідки №49/7588 від 17 червня 2022 року виданої станом на 19 листопада 2019 року Департаментом пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 суми компенсації втрат доходів за невиплачену заборгованості пенсії за минулий період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року з урахуванням проведеної індексації пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з 01 березня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" №168 від 24 лютого 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року з урахуванням проведеної індексації пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з 01 березня 2023 року з урахуванням проведеної індексації пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" №168 від 24 лютого 2023 року без обмеження пенсії максимальним розміром з врахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати з 01 липня 2021 року ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спірну доплату до пенсії в порядку та розмірах визначених постановою №713, починаючи з 01 липня 2021 року.

Ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 05 січня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №420/10570/23, які передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18, та постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 та від 21 червня 2023 року у справі №480/11090/23; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Пенсійного фонду України №3-1 від 30 січня 2007 року (далі - Порядок №3-1), у подібних правовідносинах; касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; справа має виняткове значення для позивача.

Суд відхиляє посилання скаржника на висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18 та Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 та від 21 червня 2023 року у справі №480/11090/23, оскільки обставини цієї справи та справ, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу та з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Так, у справі №822/524/18 предмет спору стосувався визнання протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України здійснити переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця та зобов`язати відповідача призначити та здійснювати нарахування й виплату з 31 січня 2018 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу".

У справі №480/11090/23 предмет спору стосувався надання довідки із зазначенням складових грошового забезпечення.

У справі №638/9697/17 предмет спору стосувався визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України щодо нарахування та виплати пенсії по інвалідності фізичної особи без урахування грошової допомоги на оздоровлення, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці військової частини про розмір грошового забезпечення.

До того ж, позивач вказує на необхідність застосування Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 (далі - Порядок №124), для здійснення індексації пенсії позивача.

Водночас позивач зазначає, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 червня 2023 року у справі №480/11090/23, стосувався застосування Порядку №124, а отже мав бути врахований судами першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені позивачем доводи, оскільки у висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 та від 21 червня 2023 року у справі №480/11090/23, Суд зазначив, що при здійсненні індексації пенсії працівникам органів внутрішніх справ підлягають застосуванню положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, зокрема Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

На думку колегії суддів відповідно до Порядку №124 індексації підлягають пенсії, що призначені особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу пенсія призналась не як військовослужбовцю строкової служби, отже для здійснення індексації пенсії позивача Порядок №124 не підлягає застосуванню.

Таким чином, колегія суддів вказує, що наведені скаржником правові висновки не приймаються Судом та відхиляються, оскільки останні були прийняті за інших фактичних обставин та за іншого правового регулювання і заявник не довів у касаційній скарзі про їх тотожність, тому вказане не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства, та, відповідно, правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №822/524/18 та Верховного Суду у справах №638/9697/17, №480/11090/23.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що в Управління Пенсійного фонду України не виникає підстав для перерахунку пенсії доки не надійде оновлена довідка про розмір грошового забезпечення. Також просить сформувати висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 23 Порядку №3-1, щодо переліку документів, які може надати пенсіонер, як окрема підстава для перерахунку пенсії.

Перевіркою змісту цієї підстави касаційного оскарження встановлено, що скарга позивача містить посилання на норму права щодо якої, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, однак скаржником не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, вирішення якої, шляхом формулювання позиції Верховним Судом, може мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становити значний суспільний інтерес.

Разом з тим, щодо посилання скаржника на наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі вказаної норми КАС України є, зазначення норми права, яка була неправильно застосована судами першої та (або) апеляційної інстанцій щодо якої відсутній висновок Верховного Суту, а також обґрунтування у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Мотиви судів першої та апеляційної інстанції, якими вони керувалися ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2020 року з урахуванням 5% надбавки за науковий ступінь та довідки про розмір грошового забезпечення №49/7588 від 17 червня 2022 року, виданої станом на 19 листопада 2019 року Департаментом пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, та з урахуванням виплачених сум, відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №1540/4576/18.

Так, у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №1540/4576/18 зазначено, що пенсійний орган в межах визначених повноважень здійснює перерахунок пенсії не інакше, ніж на підставі довідки, виданої уповноваженим органом, з якого особа була звільнена зі служби, та відомостей, зазначених у ній.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстав для перегляду судових рішень.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Колегія суддів також відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Крім того, використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України підстави касаційного оскарження судових рішень та виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку належним чином не обґрунтовані скаржником у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 19 січня 2022 року у справі №140/9483/21, від 18 травня 2023 року у справі №380/12291/22, від 27 грудня 2023 року у справі №560/12769/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі №420/10570/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

С.М. Чиркін