Справа № 140/793/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/793/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Щербюк Г.В.,

за участю представників позивача Дмитришина Л.І., Євстіфеєва М.І.,

представника відповідача Іщика В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадської організації «Молодіжний центр «Семиярусна гора» до виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права на свободу мирного зібрання,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2024 громадська організація «Молодіжний центр «Семиярусна гора» (далі громадська організація, позивач) звернулася з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі відповідач 1, виконавчий комітет), Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича (далі відповідач2, міський голова) про визнання протиправною бездіяльність відповідачів, яка становить перешкоду у реалізації права на свободу мирних зібрань і полягає у невжитті заходів щодо забезпечення безпеки учасників та учасниць мирного зібрання, яке громадська організація планує провести 27.01.2024 з 14:00 до 16:00 у місті Луцьку, у формі тимчасового обмеження руху транспортних засобів за маршрутом під час його проведення;

зобов`язання виконавчого комітету, міського голови усунути перешкоди у реалізації права на свободу мирних зібрань шляхом вжиття у межах їхніх повноважень заходів для забезпечення безпеки учасників та учасниць мирного зібрання, яке позивач планує провести 27.01.2024 з 14:00 до 16:00 у місті Луцьку, у формі тимчасового обмеження руху транспортних засобів за маршрутом під час його проведення (місто Луцьк, проспект Волі і прилеглі вулиці, з 14:15 по 15:00).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що планує 27.01.2024 з 14:00 по 16:00 провести у місті Луцьку мирне зібрання у форматі вуличного походу за очікуваної участі 300 осіб. Мета зібрання висловити вимоги учасників та учасниць зібрання щодо розподілу вільних залишків бюджету Луцької міської територіальної громади на 2023 рік. При цьому вказує, що завчасно повідомив орган місцевого самоврядування про плановане зібрання, направивши лист від 29.12.2023 №80 на адресу міського голови, у якому висловив прохання забезпечити безпеку його учасників й учасниць шляхом тимчасового перекриття руху транспорту за маршрутом походу на 45 хвилин (з 14:15 до 15:00). Однак, відповідачі не вжили жодних заходів у відповідь на згадане прохання. Натомість виконавчий комітет надіслав позивачу лист з рекомендацією провести зібрання поза межами проїжджої частини.

Позивач вважає бездіяльність відповідачів протиправною і такою, що становить перешкоду у реалізації його права на свободу мирних зібрань. При цьому зазначає, що дана бездіяльність також є дискримінаційною, адже раніше міський голова на аналогічні прохання видавав розпорядження про тимчасове обмеження руху транспорту під час зібрань, організованих іншими організаціями.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 (а.с.51) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник виконавчого комітету позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, з метою проведення аналогічного зібрання 16.12.2023. До цього він звертався також до міського голови листом від 06.12.2023 №75, де також зазначав, що орієнтовна кількість учасників та учасниць: 300 осіб. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2023 у справі №140/35871/23 відмовлено у задоволенні позову громадської організації «Молодіжний центр «Семиярусна гора» до виконавчого комітету Луцької міської ради, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права на свободу мирного зібрання.

Як у справі №140/35871/23, так і в даній справі орієнтовна кількість осіб позивачем нічим не підтверджувалася та не підтверджується. Разом з тим, з відео з відкритих джерел вбачається, що кількість учасників мирного зібрання 16.12.2023 була близько 40 осіб. Ніяких перешкод чи не можливості проходу учасників мирного зібрання тротуаром очевидно немає і бути не може. На думку представника відповідача, враховуючи конституційні основи, права одних людей не можуть порушувати права інших, тим більше коли забезпечення реалізації прав малої групи людей, які вони вважають можуть бути реалізовані тільки в спосіб, який вони вважають доцільним, призведе до порушення прав значно більшої кількості населення без достатніх для того правових та фактичних підстав. При цьому також наголошує, що ні виконавчий комітет, ні міський голова не заперечували та не забороняли проводити мирне зібрання позивача, а тому його позов є очевидно безпідставним. Рекомендація проводити мирне зібрання поза межами проїжджої частини є пропорційною та виправданою, враховуючи безпекову ситуацію в Україні. Крім того, звертає увагу, що долучені позивачем розпорядження міського голови стосуються обмеження руху вулицями, якими рух транспорту і так є дуже обмеженим (а.с.58-60).

Сторона позивача подала відповідь на відзив, яку суд до уваги не бере, позаяк в силу вимог статті 269 КАС України заявами по суті справи в означеній категорії справ є позовна заява та відзив.

Міський голова правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, в судове засідання не прибув, з огляду на що розгляд справи здійснювався у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що держава має позитивний обов`язок сприяти у реалізації права громадян на мирні зібрання і такий обов`язок відповідачів в даному випадку полягає у вжитті заходів щодо перекриття руху вулицями, якими заплановано вуличний похід. Вказують, що міським головою неодноразово приймались розпорядження про призупинення руху транспорту за зверненнями інших організацій, проте при зверненні позивача таке розпорядження не було видане, що, на їх думку, свідчить про пряму дискримінацію.

Представник відповідача просив в задоволені позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Додатково вказав, що виконавчий комітет не забороняв громадській організації проводити мирне зібрання, перепони для його проведення без видання розпорядження про призупинення транспортного руху відсутні. Жодним нормативним актом не передбачено обов`язку відповідачів приймати рішення про зупинення руху транспорту. З огляду на попередню кількість учасників ідентичного мирного зібрання даної громадської організації, яке мало місце 16.12.2023 (орієнтовно 40 осіб), то для такої кількості людей не є необхідним перекривати центральну вулицю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

29.12.2023 громадська організація направила лист міському голові, в якому повідомила про проведення мирного зібрання 27.01.2024 з 14:00 до 16:00 у формі вуличного походу із використанням звукопідсилювальної техніки (мегафони, гучномовці) за маршрутом: Київський майдан, пр.Волі, Театральний майдан, вул.Лесі Українки, вул.Кривий Вал, вул.Богдана Хмельницького. Мета зібрання - висловити вимоги учасників та учасниць зібрання щодо розподілу вільних залишків бюджету Луцької міської територіальної громади на 2023 рік. Орієнтовна кількість учасників та учасниць: 300 осіб. Просила забезпечити безпеку учасників та учасниць мирного зібрання, видавши розпорядження про тимчасове перекриття руху транспорту на час мирного зібрання за маршрутом вуличного походу: пр-т Волі та прилеглі вулиці з 14:15 до 15:00. Додаткового просила перевірити стан і доступність захисних споруд цивільного захисту та укриттів (а.с.15).

За результатами розгляду звернення позивача виконавчий комітет у листі від 08.01.2024 №1.1-29/168/2024 рекомендував провести ходу поза межами проїжджої частини. Просив дотримуватись обмежень воєнного стану, громадського порядку, правил благоустрою міста Луцька, державних санітарних норм та правил, а також зазначив, що правоохоронні органи повідомлені про проведення заходів (а.с.16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання. Зокрема, частиною першою статті 11 Конвенції передбачено право кожного на свободу мирних зібрань і свободу об`єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого ще Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року №2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Зазначена стаття визначає, що користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Мирні зібрання можна розтлумачити як масові заходи громадян, відкриті й доступні кожному, хто бажає взяти у них участь. Мирні заходи найчастіше проводяться з метою вираження ставлення тих чи інших груп, об`єднань громадян до суспільних явищ та проблем, привернення уваги органів влади до них та є однією із форм безпосередньої демократії. Основною рисою мирних зібрань є мирний характер їх проведення.

Частиною другою статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.

Право громадян України на мирні зібрання гарантується Конституцією України, згідно з частиною першою статті 39 якої вони мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Частиною другою цієї статті встановлено, що обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Таким чином, право на свободу мирних зібрань є одним із фундаментальних прав у демократичному суспільстві. Разом з тим, це право не є абсолютним воно може бути обмежене для досягнення легітимної мети, тією мірою, якою це необхідно у демократичному суспільстві і до тієї межі, яка не призводить до позбавлення самої сутності цього права.

Також суд зазначає, що за загальним правилом конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 64 Конституції України).

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє і до сьогодні. Цим же Указом передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, і статтею 39 Конституції України.

Отже, право на мирні зібрання в умовах введеного в Україні воєнного стану може обмежуватись.

Чинним законодавством України передбачено можливість втручання держави за певних обставин у право на проведення мирних зібрань, зокрема і шляхом заборони їх проведення, за умови, що такі обмеження встановлені законом.

Встановити обмеження щодо реалізації права громадян на мирні зібрання може лише суд, якому надано такі повноваження відповідно до Конституції України, в порядку, визначеному статтею 280 КАС України, яка передбачає право органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування негайно після одержання повідомлення про проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо звернутися до окружного адміністративного суду за своїм місцезнаходженням із позовною заявою про заборону таких заходів чи про встановлення іншого обмеження права на свободу мирних зібрань (щодо місця чи часу їх проведення тощо).

В даному випадку громадська організація звернулась до суду з позовом в порядку статті 281 КАС України, частина перша якої передбачає, що організатор (організатори) зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших мирних зібрань мають право звернутися до адміністративного суду за місцем проведення цих заходів із позовною заявою про усунення перешкод та заборону втручання у здійснення права на свободу мирних зібрань з боку органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, повідомлених про проведення таких заходів.

Таким чином, звертаючись до суду з таким позовом, позивач повинен довести створення органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування дійсних перешкод у реалізації права на мирні зібрання чи втручання у їх проведення.

Обґрунтовуючи наявність перешкод у реалізації права на свободу мирних зібрань, громадська організація вказує на протиправну бездіяльність відповідачів, яка полягає у невжитті заходів щодо забезпечення безпеки учасників мирного зібрання шляхом тимчасового обмеження руху транспортних засобів за маршрутом вуличного походу.

При цьому вказує, що міським головою впродовж 2022-2023 років неодноразово виносились розпорядження про тимчасове призупинення руху транспорту за зверненням інших організацій про проведення мирного зібрання.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, суд враховує наступне.

Спеціального закону, який регулював би суспільні відносини у сфері мирних зібрань, законодавство України на сьогодні не має.

Відповідно до статті 8 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 02.07.2002 у справі «Вілсон, Національне об`єднання журналістів та інші проти Об`єднаного Королівства» (§41) зазначено, що хоча основна мета статті 11 Конвенції - захист особи від свавільного втручання з боку публічних органів влади у здійснення захищуваних прав (що передбачає так званий негативний обов`язок держав-учасниць Конвенції не втручатися в гарантовані Конвенцією права), на доповнення можуть існувати позитивні обов`язки держави щодо забезпечення ефективного використання цих прав.

Органи влади зобов`язані вживати відповідні заходи щодо демонстрацій для того, щоб забезпечити їх мирне проведення та безпеку громадян. Проте вони не можуть гарантувати це абсолютно і мають широкі межі розсуду у виборі засобів, які будуть використовуватися. У цій сфері зобов`язанням, передбаченим статтею 11 Конвенції, - є зобов`язання щодо вжитих заходів, а не досягнутих результатів (рішення Великої Палати ЄСПЛ від 15.10.2015 у справі «Кудревічюс та інші проти Литви», §159).

Отже, позитивний обов`язок органів державної влади у забезпеченні реалізації громадянами права на мирні зібрання полягає у вжитті заходів, спрямованих на їх мирне проведення.

Зокрема, у пункті 3 підпункту «б» частини 1 статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадської безпеки і порядку.

Суд встановив, що після звернення громадської організації до міського голови з повідомленням про проведення мирного зібрання відповідачі не звертались до суду з вимогами, зокрема щодо обмеження права позивача на його проведення, в тому числі і щодо місця його проведення. Отже, таке обмеження відсутнє.

У листі виконавчого комітету рекомендовано громадській організації провести ходу поза межами проїжджої частини та зазначено, що правоохоронні органи повідомлені про проведення заходів.

Суд відхиляє доводи позивача про пряму дискримінацію відповідачів щодо нього у зв`язку з невинесенням розпорядження про призупинення руху транспорту на час проведення вуличного походу, оскільки визначений позивачем маршрут та захід не є ідентичним тим, що наведені у доданих до позовної заяви розпорядженнях міського голови, які прийняті за зверненнями релігійних організацій (а.с.20, 22, 24, 26).

Доводи представника позивача про те, що розпорядженням відповідача2 за зверненням громадської організації «Сокіл» щодо проведення урочистих заходів 12.02.2022 призупинено рух транспортом по мірі проходження колони за маршрутом: проспект Волі, Театральний майдан, вулиця Лесі Українки, майдан Братський міст, вулиця Братковського, вулиця Кафедральна (а.с.18), який є схожим маршруту, заявленому позивачем, в даному випадку є необґрунтованими, позаяк таке було видане до введення воєнного стану в Україні, що в свою чергу не може вважатись таким, що прийняте за аналогічних умов.

Так, заявлений позивачем маршрут вуличної ходи проходить по проспекту Волі, який є центральною вулицею міста та яким курсує міський транспорт.

При цьому суд зауважує, що проведений міською владою благоустрій проспекту Волі цілком і повністю дозволяє провести вуличну ходу тротуаром з огляду на заявлену кількість учасників ходи та з метою дотримання прав і законних інтересів інших мешканців міста у вільному пересуванні.

У своєму рішенні від 19.04.2001 №4-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України.

Це право є однією з конституційних гарантій права громадянина на свободу свого світогляду і віросповідання, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, на використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, права на вільний розвиток своєї особистості тощо. При здійсненні цих прав і свобод не повинно бути посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Водночас у рішенні від 19.10.2009 у справі №26-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Суд не заперечує доводи позивача про те, що органи державної влади, виконуючи свої позитивні зобов`язання щодо сприяння мирним зібранням, можуть вживати заходи для перекриття вулиць.

Разом з тим, прийняття відповідачами в даному випадку рішення про призупинення руху транспорту порушить принцип пропорційності, оскільки таким рішенням будуть встановлені обмеження прав і свобод значно більшої кількості осіб ніж та, що заявлена до участі в мирному зібранні, зважаючи на воєнний стан та необхідність дотримання безпекових заходів у місті. Відсутність такого рішення жодним чином не створює перешкод позивачу у проведенні мирного зібрання в обраний спосіб, позаяк аналогічний захід вже був проведений громадською організацією 16.12.2023, про що вказує відповідач і не заперечує позивач.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог громадської організації, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Згідно з частиною сьомою статті 281 КАС України суд приймає позовну заяву щодо усунення перешкод та заборону втручання у здійснення права на свободу мирних зібрань незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028,00 гривень.

Враховуючи зазначене, з позивача слід стягнути судовий збір у сумі 3028,00 грн в рахунок державного бюджету.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 281 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з громадської організації «Молодіжний центр «Семиярусна гора» (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Градний узвіз, 5, оф.2, ) в користь Державного бюджету України несплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом наступного дня за днем його проголошення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій