Справа № 335/11469/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2024 року м. Дніпросправа № 335/11469/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 грудня 2023 року в адміністративній справі №335/11469/23 (головуючий суддя першої інстанції Соболєва І.П.) за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Корольова Дмитра Олександровича до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.11.2023 року звернувся через «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі відносно позивача від 01.08.2023 серії АА 00013287, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті за ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань безпідставно утримувану суму коштів у загальному розмірі 17000 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 1610,40 грн. та судові витрати на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач не був належним чином повідомлений про притягнення його до адміністративної відповідальності, а про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 30.10.2022 року після стягнення коштів з його банківської картки в рамках виконавчого провадження №73058084 від 27.10.2023 року. Позивач вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на те, що транспортний засіб перебував на законних підставах у користуванні іншої особи.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову серії АА 00013287 від 01 серпня 2023 року, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контрою) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М., згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі закрито.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань безпідставно утримуваної суми коштів у загальному розмірі 17000 грн. відмовлено.

Стягнуто із Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 536 грн. 80 коп. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, не повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не правильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Апелянт зазначає, що відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб. Саме на власника транспортного засобу покладається обов`язок щодо внесення відповідних відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Передача транспортного засобу в оренду (в користування) іншій особі не є автоматичною підставою для внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача, а надані позивачем документи не спростовують наявність вини, як власника, у вчиненні адміністративного правопорушення. Таким чином, саме позивач є суб`єктом відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також представник позивача просив стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті у розмірі 2500,00 грн..

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статей 286, 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії АА 00013287 від 01.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, винесеною головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контрою) за безпекою на наземному транспорті, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як відповідальну особу притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.22).

З тексту постанови вбачається, що 24.07.2023 року о 18 год.25 хв. за адресою: Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб марки DAF XF 105 FT, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,104% (0,932 тон), при дозволеному максимальному навантаженні.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем жодним чином не спростовано позиції позивача про те, що він як власник транспортного засобу, передав його в установленому законом порядку в оренду іншій юридичній особі та на момент автоматичної фіксації правопорушення не мав їх у володінні та користуванні, не був відповідальним за технічний стан, обладнання, експлуатацію вказаного транспортного засобу та напівпричепу, а також перевезення вантажів іншою юридичною особою.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції залишено поза увагою питання щодо додержання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

На це звертав увагу і відповідач у відзиві на адміністративний позов, в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду (а.с.46-61).

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 01.08.2023 серії АА 00013287 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн..

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Апеляційний суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 01.08.2023 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, ОСОБА_2 , яким в автоматичному режимі зафіксовано порушення п.22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

У вказаній постанові відповідальною особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено позивача - ОСОБА_1 та зазначено адресу реєстрації відповідальної особи: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Саме така адреса зазначена позивачем в адміністративному позові, відповіді на відзив, у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.3, 111, 154).

Судом першої інстанції зроблено запит та отримано витяг з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи - ОСОБА_1 , згідно якого позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33).

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 01.08.2023 серії АА 00013287 направлена 02.08.2023 року позивачеві, відповідно до вимог діючого законодавства, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу - АДРЕСА_1 , яка зазначена у державних реєстрах (поштове відправлення 648).

Вказане відправлення повернуто на адресу відповідача з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», тобто з підстав, що не залежали від волевиявлення відповідача (а.с.82-82 зворіт, 85, 86 - 86 зворіт, 88). Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №106, поштове відправлення 04.09.2023 року повернуто Державній службі України з безпеки на транспорті.

Позивач у відзиві на відзив відповідача посилається на неналежне повідомлення його відповідачем про притягнення до адміністративної відповідальності та наявність оскаржуваної постанови, а також не заперечує того, що вказане поштове відправлення не вручено йому за місцем проживання, вказаним в постанові. Проте, позивач вважає, що повернення поштового листа з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «інші причини» не є належним доказом вручення, відповідно до ст.279-5 КУпАП та посилається на постанови Верховного Суду з аналогічних питань.

Колегія суддів такі доводи до уваги не приймає та вважає, що відповідачем вчинені всі законодавчо закріплені вимоги щодо належного повідомлення позивача про наявність оскаржуваної постанови, а тому положення ст.279-5 КУпАП підлягають застосуванню в даному випадку.

З урахуванням вказаних обставин та вимог частини десятої статті 279-1 КУпАП апеляційний суд дійшов висновку, що днем отримання оскаржуваної постанови є 04 вересня 2023 року, тобто, день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.09.2023 року у справі № 522/12356/22.

Разом з тим, адміністративний позов поданий до суду представником позивача 20.11.2023 року через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском встановленого статтею 286 КАС України десятиденного строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивач клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавав, оскільки вважав його не пропущеним.

В ухвалі Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2023 року судом першої інстанції зазначено, що позовна заява подана у встановлений законом строк (а.с.37-38).

Як зазначалось вище, судом першої інстанції залишилось без уваги посилання відповідача, викладене у відзиві на адміністративний позов, про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду з даним позовом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено причин поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Керуючись статтями 77, 122, 123, 240, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 грудня 2023 року в адміністративній справі №335/11469/23 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року в адміністративній справі №335/11469/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Корольова Дмитра Олександровича до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко