Справа № 300/6928/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2024 р. справа № 300/6928/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
Адвокат Атаманюк В.М. в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 1) про:
визнання протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні (три місяці), надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премії у розмірі 556% від посадового окладу з 01.02.2023 по 06.03.2023;
зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні (три місяці), надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, премію у розмірі 556% від посадового окладу з 01.02.2023 по 06.03.2023.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04.02.2022 отримав поранення під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини після чого безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я. 07.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату грошового забезпечення за час лікування. Однак Військовою частиною НОМЕР_1 не було виплачено позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та премії у розмірі 556% від посадового окладу, у зв`язку із чим ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 доручено Генеральному штабу Збройних Сил України забезпечити вручення Військовій частині НОМЕР_1 копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 про відкриття провадження у справі №300/6928/23 разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами.
16.11.2023 судом отримано пояснення від Генерального штабу Збройних Сил України щодо процедури розформування Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 залучено до участі в справі в якості другого відповідача Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (надалі ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач 2), у зв`язку із чим розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №300/6928/23.
04.12.2023 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» скеровано заяву, у якій ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляє про неможливість надання документів, що були витребувані ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2023.
07.12.2023 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог.
12.12.2023 судом отримано відзив на позовну заяву від Чернігівського ОТЦК та СП, за змістом якого представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не звертався до відповідача 2 із рапортом про виплату грошового забезпечення за час лікування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 повернуто без розгляду заяву про збільшення позовних вимог.
У подальшому представником позивача 20.12.2023 повторно скеровано на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 прийнято заяву про збільшення позовних вимог.
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.06.2022 №6, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу на посаду гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 21).
04.02.2022 ОСОБА_1 під час штурмових дій на околиці н.п. Опитне, РОП «Малой» Донецької області зі сторони збройних сил російської федерації, під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини одержав мінно-вибухову травму ВОСП м`яких тканин правої щічної ділянки, губи та підборіддя ліворуч з багато уламковим відкритим переломом тіла нижчої щелепи (а.с. 6).
05.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ 4» ДМР (а.с. 18).
З 12.12.2022 по 19.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» (а.с. 17).
З 19.12.2022 по 20.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (а.с. 16).
З 21.12.2022 по 31.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Коломийська центральна районна лікарня» КРР (а.с. 10). (а.с. 15).
Рішенням ВЛК надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів з 31.01.2023 по 01.03.2023 (а.с. 31).

З 14.03.2023 по 21.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Коломийська центральна районна лікарня» КРР (а.с. 14).

З 22.03.2023 по 29.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (а.с. 11).

З 13.06.2023 по 24.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Коломийська центральна районна лікарня» КРР (а.с. 10).

З 24.07.2023 по 02.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи» (а.с. 9).

З 02.08.2023 по 11.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «ЛОКЛ» (а.с. 8).

Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 №68 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 36, зворотній бік).

07.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату:

- додаткового грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 06.03.2023 у зв`язку із перебуванням на безперервному стаціонарному лікуванні та у відпустці після лікування за рішенням ВЛК;

- надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01.02.2023 по 06.03.2023;

- премію у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023 (а.с. 35).

Листом від 11.07.2023 відповідач повідомив позивача, що йому за період з 01.01.2023 по 06.03.2023 було виплачено грошове забезпечення, у тому числі надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, оклад за військове звання та надбавку за вислугу років. Водночас, ОСОБА_1 не було виплачено премію у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023, згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 №68 (а.с. 36).

Щодо додаткової винагороди за час перебування на лікуванні, то відповідачем роз`яснено, що з 04.12.2022 по 18.01.2023 позивачу нараховувалась додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням. Оскільки про подальше перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 не повідомляв, то за період з 19.01.2023 по 01.02.2023 нараховувалась додаткова винагорода з розрахунку 30 000 грн., а за період з 01.02.2023 по 02.03.2023 додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. Водночас, відповідач 1 не заперечує, що позивач має право на отримання додаткової винагороди за час лікування за інші періоди, однак така винагорода не може бути йому виплачена у зв`язку із невчасним поданням відповідних документів (а.с. 36).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо нарахування додаткової винагороди, премії та надбавок, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

За приписами ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, позивач звернувся до суду із даним позовом, оскільки вважає, що відповідачами не виконано по відношенню до нього обов`язку щодо достатнього грошового забезпечення, оскільки не виплачено: 1) додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні (три місяці), 2) надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, 3) премію у розмірі 556% від посадового окладу з 01.02.2023 по 06.03.2023, 4) додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. у зв`язку із поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Вказані вимоги викладені у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду.

Із урахуванням викладеного вище, з метою повного всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вбачає за необхідне оцінити окремо наявність у ОСОБА_1 права на отримання певних видів грошового забезпечення.

Щодо надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01.02.2023 по 06.03.2023, суд вказує на таке.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із п. 2 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова № 704), грошове забезпечення військовослужбовців, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Згідно із п. 3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 передбачено грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Так, у матеріалах справи міститься лист Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2023 №369, у якому міститься інформація про те, що ОСОБА_1 виплачено за період з 01.01.2023 по 06.03.2023 грошове забезпечення, у тому числі надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за лютий у розмірі 20557,80 грн., з березень 2023 року у розмірі 3978,95 грн. (а.с. 36).

Відповідно до довідки від 11.04.2023 №368, з січня по березень 2023 року, позивачу виплачено грошове забезпечення на загальну суму 108914,72 грн. (а.с. 38).

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустими доказами факт невиплати йому надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Навпаки, із наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що позивачу виплачувались спірні щомісячні основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення.

Із урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023, судом встановлено наступне.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 11.04.2023 №369 підтверджується, що ОСОБА_1 не виплачувалась премія у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 №68.

У матеріалах справи копія вказаного наказу відсутня.

Водночас, із змісту листа Військової частини НОМЕР_2 від 11.04.2023 №369 вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 №68 позивача було виключено із списків особового складу військової частини та знято з усіх видів грошового забезпечення, у зв`язку із чим у відповідача 1 була відсутня можливість здійснити нарахування спірних коштів.

Однак суд критично ставиться до аргументів відповідача 1 щодо неможливості виплати позивачу премії у розмірі 556% від посадового окладу у зв`язку із виключенням його зі складу Військової частини НОМЕР_1 з огляду на наступне.

Згідно із п. 7 розділу І Порядку №260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана провести із позивачем повний розрахунок у день виключення зі списків особового складу, чого у порушення вищевказаних норм зроблено не було. Тобто, на переконання суду, позов у частині виплати премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023 підлягає до задоволення.

Щодо виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні (три місяці), суд вказує на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, у тому числі і на час виникнення спірних правовідносин.

28.02.2022 на виконання Указу Президента України № 64/2022, а також Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України була прийнята № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стан» (надалі - Постанова № 168).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 п. 1 Постанови №168 доповнено абзацом такого змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Водночас, вказана норма застосовується з 24.02.2022.

Отже, у разі поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії мають право на отримання збільшеної винагороди в розмірі до 100 000 грн.

Разом з тим, з аналізу наведених норм Постанови № 168 слідує встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини;

2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Так, за змістом позовних вимог ОСОБА_1 просить виплатити йому додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. за кожен місяць перебування на лікуванні (три місяці).

Вказана позиція позивача суперечить нормам Постанови № 168, оскільки додаткова грошова винагорода у розмірі 100000 грн. виплачується пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, а не за кожен місяць, у якому особа перебувала на лікуванні.

Як встановлено судом, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я у періоди з 12.12.2022 по 19.12.2022, з 19.12.2022 по 20.12.2022, з 21.12.2022 по 31.01.2023, з 14.03.2023 по 21.03.2023, з 22.03.2023 по 29.05.2023, з 13.06.2023 по 24.07.2023, з 24.07.2023 по 02.08.2023, з 02.08.2023 по 11.08.2023. У період з 31.01.2023 по 01.03.2023 ОСОБА_1 було надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Листом від 11.07.2023 №369 підтверджується, що у період з 04.12.2022 по 18.01.2023 позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн., у період з 19.01.2023 до 01.02.2023 додаткова винагорода з розрахунку 30 000 грн., а у період з 01.02.2023 по 02.03.2023 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. (а.с. 36).

Враховуючи, що ОСОБА_1 було виключено з особового складу Військової частини НОМЕР_1 06.03.2023, суд у межах спірних правовідносин виокремлює період, у якій позивач знаходився на лікуванні, водночас додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. не отримував, а саме: з 19.01.2023 по 31.01.2023.

Водночас, відповідно до п. 1.1 глави 1 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України «Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби», затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (надалі - Положення № 402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із п. 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Пунктом 6.17 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби військовослужбовців, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво, захворювання) під час захисту держави, у ММО, у країнах, де ведуться бойові дії, здійснюється ВЛК тільки після закінчення лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі.

Відповідно до п. 2.1 глави 2 розділу I Положення № 402, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Згідно із п. 3.7 глави 3 розділу II Положення № 402, на звільнених із військової служби за станом здоров`я у ВЛК обов`язково подається Свідоцтво про хворобу (додаток 11) або його копія.

Відповідно до пп. «в» п. 22.1 глави 22 розділу II Положення № 402, діагноз та постанови ВЛК записуються на офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, резервістів, які знаходяться на зборах та визнані непридатними до подальшого проходження зборів, складається Свідоцтво про хворобу;

Згідно п. 21.1 глави 21 розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Відповідно до п. 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Пунктом 1.2 глави 1 розділу II Положення № 402 визначено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (додаток 3). Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 встановлено, що Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:

А) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.

За наслідком аналізу наведених нормативно-правових приписів суд висновує, що під категорію військовослужбовців, яким має виплачуватись збільшена (до 100 000 грн) додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, підпадають військовослужбовці, щодо яких наявний висновок, сформульований у пп. «А» п. 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 («Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №91/4, травма позивача ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 31, зворотній бік).

Згідно із довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.01.2023 №62, травму позивач отримав під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини (а.с. 6).

Таким чином, оскільки у період з 19.01.2023 по 31.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), ТАК, пов`язаним із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 має право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.

Щодо додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. у зв`язку із поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, судом зазначається, що додаткова винагорода виплачується виключно за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Сам по собі факт наявності поранення не дає права на виплату винагороди у розмірі 100 000 грн. додатково до винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням.

Так, матеріалами справи підтверджено, що у періоди з 04.12.2022 по 18.01.2023 та з 01.02.2023 по 02.03.2023 позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн.

Також судом надано оцінку наявності підстав для виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за період з 19.01.2023 по 31.01.2023.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд вказує, що оскільки правонаступником Військової частини НОМЕР_1 визначено Чернігівський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, саме на відповідача 2 має бути покладено обов`язок щодо поновлення порушених прав позивача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, позов слід задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за період з 19.01.2023 по 31.01.2023 як особі, яка перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини; зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023; зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, за період з 19.01.2023 по 31.01.2023 як особі, яка перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно із п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Водночас, за змістом позовної заяви, представник позивача також просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Так, частинами першою, третьою статті 132 КАС Українивизначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме: договору від 16.08.2023, акту виконаних робіт від 02.10.2023 та квитанції від 02.10.2023 №473427 (а.с. 40-42), адвокатом Атаманюком В.М. було надано послуги позивачу на суму 10000 грн.

З акта наданих послуг від 02.10.2023 слідує, що ОСОБА_1 надано наступні види послуг: консультація 2 години, складання позовної заяви, запиту 3 години. Вартість однієї робочої години 2000 грн. (а.с. 41).

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Атрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Крім того, як встановлено частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України«Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, ціни позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 10000 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а також те, що послуги щодо надання консультації охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті139 КАС України, та враховуючи, що суд позов задовольняє частково, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 1 000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 слід стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 1 000 грн, що складаються з витрат на правничу допомогу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів, 14013) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за період з 19.01.2023 по 31.01.2023 як особі, яка перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премії у розмірі 556% від посадового окладу за період з 01.02.2023 по 06.03.2023.

Зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, за період з 19.01.2023 по 31.01.2023 як особі, яка перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів, 14013) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та Чернігівському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 23 січня 2024 р.