Справа № 420/15020/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2024 року

м. Київ

справа № 420/15020/22

адміністративне провадження № К/990/219/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 420/15020/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування наказів,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці від 02 вересня 2022 року №861-0 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким оголошено догану позивачу;

- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці від 20.09.2022 року №919-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу та звільнено позивача з 26 вересня 2022 року з посади заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса -порт» Одеської митниці, у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання;

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса -порт» Одеської митниці з 27 вересня 2022 року;

- стягнути з Одеської митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 вересня 2022 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської митниці від 02 вересня 2022 року №861-0 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року в частині, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог - скасовано. У вказаній частині прийнято нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської митниці від 20 вересня 2022 року №919-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено з 26 вересня 2022 року з посади заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса -порт» Одеської митниці, у зв`язку неналежним виконанням умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса -порт» Одеської митниці з 27 вересня 2022 року. Стягнуто з Одеської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2022 року у сумі 423 892,04 грн. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року залишено без змін.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Одеська митниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2023 року касаційну скаргу Одеської митниці повернуто скаржнику.

03 січня 2024 року касаційна скарга Одеської митниці повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підставу касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В обгрунтування, скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: статті 66-69, 71, 74, 77 Закону України «Про державну службу», пункту 4, 5, 7, 33 Порядку здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок №1039), яким визначено процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.

При цьому, відповідач посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №820/3914/17, від 29 листопада 2019 року у справі №359/7194/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №806/1243/17, від 11 лютого 2020 року у справі №210/3268/15-а та від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, від 16.12.2021 у справі №640/11468/20, від 11.05.2022 у справі №400/1510/19, від 05.07.2022 у справі №522/3740/20, від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, від 03.10.2022 у справі №400/1510/19, від 01.11.2022 у справі №640/6452/19 та від 18.01.2023 у справі №500/26/22, від 16.03.2023 у справі N 400/4409/21.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Так, на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмета позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права з посиланням на постанови Верховного Суду, такі постанови повинні містити висновки щодо вказаних скаржником норм.

Водночас, проаналізувавши вказані скаржником постанови, Судом встановлено, що останні не містять висновків щодо зазначених відповідачем норм.

Крім того, скаржник зазначає, що суд в оскаржуваній постанові неправильно застосовано норми матеріального права (неправильне тлумачення закону, незастосування закону, який підлягав застосуванню), а саме:

- п.5 контракту про проходження державної служби від 30.06.2021 № 19;

- частини третьої статті 263 Митного кодексу України в частині не вжиття заходів щодо набуття товарами статусу таких, що зберігаються на складі митниці, які попередньо переміщувались в контейнері DFSU6060485 і по яких сплинув строк декларування 27.03.2022;

- п.п. 5.1.3 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 липня 2012 р. за № 1097/21409, в частині не інформування управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, з ненаданням товаросупровідних документів, про необхідність розміщення на склад митниці товарів, які попередньо переміщувались в контейнері DFSU6060485, та строк перебування яких в зоні митного контролю закінчився;

- пункту 8 розділу 3 Посадової інструкції заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці в частині незабезпечення контролю за здійсненням митного оформлення та митного контролю товарів, що переміщувались в контейнері DFSU6060485, в зоні діяльності відділу;

- пункту 3.6 Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України, затвердженого наказом Держмитслужби від 02.09.2021 № 668, в частині недотримання вимог щодо сумлінного, компетентного результативного та відповідального виконання своїх посадових обов`язків, проявлення ініціативи, а також недопущення ухилення від прийняття рішень;

- пункту 5 Правил етичної поведінки працівників Державної митної служби України, затвердженого наказом Держмитслужби від 02.09.2021 № 668, в частині недопущення невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків;

- частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України.

Однак, при цьому не посилається на жодний із пунктів частини 4 статті 328 КАС України, що у свою чергу, є неналежним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження.

При цьому, слід зазначити, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської митниці на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 420/15020/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська