Справа № 160/1790/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 січня 2024 року Справа 160/1790/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року включно;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування ОСОБА_2 неотриманого грошового забезпечення та грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168 за вересень, жовтень, листопад 2022 року.

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести зміни до наказу № 203 від 31.03.2023 р., в якому зазначити про зарахування періоду з 25 вересня по 03 листопада 2022 року до вислуги років.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошового забезпечення в повному обсязі.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/1790/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

В порушення вказаних нормативних положень в позовній заяві позивачем вказано ОСОБА_1 , яка в цей же час є і представником позивача. При цьому згідно підстав позову позивачем є інша особа.

Отже, позивачу належить подати уточнену позовну заяву із вірним зазначенням відомостей згідно п. 2 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України щодо особи позивача.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

В порушення вказаних нормативних положень заявлені позовні вимоги є неузгодженими та різнорідними. Так, згідно підстав позову позивач не погоджується з невиплатою йому грошового забезпечення в період, коли він обліковувався у військовій частині як такий, що самовільно залишив військову частину. При цьому сам позивач заявляє позовну вимогу про внесення змін до наказу відповідача про звільнення позивача щодо обліку вислуги років з урахуванням вказаного періоду. Водночас, позовну вимогу про визнання протиправним наказу в цій частині позивачем не заявлено.

Отже, позивачу належить подати уточнену позовну заяву, в якій навести узгоджений перелік позовних вимог, в т.ч. щодо заявлення основної позовної вимоги про оскарження відповідної частини наказу, яку позивач похідною позовною вимогою просить змінити.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції чинній, з 19.07.2022), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23.

За обставин цієї справи позивач одночасно не погоджується як зі змістом наказу відповідача від 31.03.2023 року №203, так і з розміром нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період вересень-листопад 2022 року.

Відповідно, вимоги, які адресовані наказу від 31.03.2023 року №203, є позовними вимогами, пов`язаними з проходженням публічної служби, в зв`язку з чим до них застосовується місячний строк звернення до суду згідно ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу вимоги щодо розміру виплаченого грошового забезпечення можуть бути заявлені протягом 3 місяців з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, що передбачено ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Суд констатує, що про порушення свого права на належний розмір грошового забезпечення позивач повинен був дізнатися разом з отриманням грошового забезпечення за відповідний місяць. Так, грошове забезпечення за вересень 2022 року позивач отримав у жовтні, за жовтень у листопаді, а за листопад у грудні. Відповідно, отримавши грошове забезпечення в розмірі, який є на 30000,00 грн менший, ніж позивач вважає за належне, він не міг не дізнатися про порушення свого права, а тому саме з дати отримання грошового забезпечення має обчислюватися строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Позивач зазначив, що він дізнався про порушення свого права з дня закриття кримінального провадження щодо нього, тобто з 28.10.2023 року.

Суд зазначає, що в частині вимог, які адресовані наказу відповідача, це посилання позивача є безпідставним, оскільки про порушення своїх прав змістом наказу відповідача позивач повинен був дізнатися разом з отриманням такого наказу. Відповідна постанова про закриття кримінального провадження не впливає на обізнаність позивача про порушення своїх прав, оскільки за своєю правовою природою є доказом, який може підтверджувати певні обставини, однак не впливає на перебіг строку звернення до суду.

Не має значення вказана постанова і для обчислення строку звернення до суду з вимогами щодо виплати грошового забезпечення, оскільки як вже вказав суд, відповідний строк розпочав свій перебіг раніше та на підставі іншого юридичного факту. Відповідна постанова сама по собі не може впливати на розмір грошового забезпечення позивача в період вересень-листопад 2022 року, оскільки була винесена через рік.

При цьому пунктом першим глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В силу імперативних положень пункту першого глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України відповідний строк не сплив через три місяці від отримання грошового забезпечення за спірний період, а був автоматично продовжений до завершення карантину, тобто до 30.06.2023 року. Однак з цим позовом позивач звернувся лише 18 січня 2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно, позивачем пропущено строк звернення до суду: щодо вимог до наказу відповідача строк сплив 01.05.2023 року (місяць від дня, наступного за датою видачі наказу), щодо вимог про виплату грошового забезпечення 01.07.2023 року (з урахуванням продовження строку в зв`язку з карантином).

Слід наголосити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 року у справі №640/13229/21, 07.09.2023 року у справі №160/914/23.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 14.09.2023 року у справі №520/25136/21, від 23.08.2023 року у справі №160/24858/21.

Позивачем, в свою чергу, до позовної заяви не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, до якої не надано доказів поважності причин його пропуску в порушення вимог ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали надати до суду:

- позовну заяву, оформлену відповідно до викладених в мотивувальній частині цієї ухвали зауважень, для суду та відповідача;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко