Справа № 500/6132/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6132/23

18 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Лева Р.В.,

представника відповідача Федорів Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Лева Романа Васильовича звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування таких податкових повідомлень-рішень (далі ППР), прийнятих ГУ ДПС у Тернопільській області від 06.06.2023:

№0597217/18-2407-1915-UA0079091, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік на суму 832 707,59 грн,

№0597217/19-2407-1915-UA0079091, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік на суму 1 527 311,74 грн,

№0-1915-UA0079091, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік на суму 1 461 989,51 грн,

№0-1915-UA0079091, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік на суму 2 048 391 грн,

№0-1915-UA0079091, яким було визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання - податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік на суму 2 222 015,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну підстав позову (том 2 а.с.58-59), вказує, що 06.06.2023 ГУ ДПС у Тернопільській області прийнято 5 ППР, якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податкові періоди 2018-2022 років. Позивачем оскаржуються ППР за 2018 та 2019 роки у повній сумі визначених податкових зобов`язань, а за 2020-2022 роки - частково.

Часткове оскарження ППР пов`язане з тим, що частина об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать позивачу на праві власності, здавалися в оренду, а тому позивач вважає, що має сплачувати податок за ті площі, які передані в оренду. Позивач здійснив розрахунок податкових зобов`язань та погоджується частково сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період 2020 - 2022 років за передані в оренду площі нежитлових приміщень у наступних розмірах: за 2020 рік - 122 570,50 грн, за 2021 рік - 147 600 грн, за 2022 рік - 156 975 грн.

Розрахунок податкових зобов`язань, що підлягали сплаті, позивач навів у позові та заяві про зміну підстав позову, виходячи з ставок податку, затверджених відповідної місцевою радою.

Щодо решти сум податку, то позивач вважає їх нарахованими протиправно, бо займається вирощуванням квітів і комплекс нежитлових будівель, за які нараховано податок, використовує як теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, тобто є товаровиробником, будівлі й споруди використовує у сільськогосподарському виробництві.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 399,90 кв.м. Цей об`єкт нерухомого майна належить до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Позивач з урахуванням положень Податкового кодексу України (далі ПУ України), зазначає, що, використовуючи об`єкт нерухомого майна за функціональним призначенням для сільськогосподарського товаровиробництва, при виготовленні сільськогосподарської продукції, має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу.

Додатково позивач повідомляє, що дах частини нежитлових приміщень нею передано у позичку фізичній особі-підприємцю (далі ФОП) ОСОБА_2 , а саме у безоплатне користування. Згідно з пунктом3.13 ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» горищне покриття (дах) - об`ємна верхня огороджувальна конструкція будинку (споруди) із замкнутим повітряним простором.

Вважає, що предметом договору позички не є будівлі та/або споруди нежитлової будівлі - теплиці, а лише дах таких будівель (споруд), а тому наявний договір позички не створює передумов для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на такі площі, дах яких переданий у позичку, бо об`єктом оподаткування є саме будівля.

Ще однією підставою позову позивач вказує пропуск контролюючим органом строку для нарахування податкових зобов`язань за 2018-2019 роки, що не відповідає приписам підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 та пункту 102.1 статті 102 ПК України, зміст яких зводиться до того, що контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Відтак позивач вважає прийняті відповідачем ППР від 06.06.2023 (в оскаржуваній частині) протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження суддею одноособово, призначено підготовче засідання.

20.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що відповідно до статті 266 ПК України та з урахуванням вимог пункту 102.9 статті 102 та пункту 69.9 статті 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, ГУ ДПС у Тернопільській області сформовані такі ППР від 06.06.2023:

№0597217/18-2407-1915-UA0079091 за 2018 рік в сумі 832 707,59 грн,

№0597217/19-2407-1915-UA0079091 за 2019 рік в сумі 1 527 311,74 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2020 рік в сумі 1 584 560,01 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2021 рік в сумі 2 195 991,00 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2022 рік в сумі 2 378 990,25 грн.

Вважає, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та звільнення від сплати податку можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов: будівля сільськогосподарського призначення має відповідати (бути класифікована) групі "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; вид діяльності суб`єкта господарювання згідно з реєстраційними даними має бути класифікований у секції А «Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство» КВЕД ДК 009:2010; будівля сільськогосподарського призначення (у т.ч. її частина) протягом звітного (податкового) періоду не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Згідно з інформацією, яка міститься в ІКС «Податковий блок» (20-ОПП), нежитлова будівля, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , здається в оренду, частина передана у користування іншому суб`єкту господарювання за договором позички.

Такі обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність підстав для застосування вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Також представник ГУ ДПС у Тернопільській області звертає увагу, що у 2017-2018 роках дана норма ПК України була викладена в інші редакції. Протягом 2018 року діяла норма за якою визначалося одночасно лише дві умови для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: 1) суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкти нерухомості (будівлі, споруди) повинні використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником.

За умови, що результат господарської діяльності відповідає критеріям сільськогосподарського товаровиробника, визначеного чинним законодавством, і відповідатиме основному виду економічної діяльності, то саме тоді позивач матиме підстави для застосування норм підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до приналежних йому об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» Класифікатора.

Платник не довів, що у 2018 році він використовував нежитлові приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції.

З урахуванням викладеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають (том 2 а.с.2-11).

26.10.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив. У ній звернута увага, що відповідачем не спростовано розрахунку орендованих площ. Помилковими вважає й висновки ГУ ДПС у Тернопільській області, що до позивача не застосовуються вимоги підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (щодо будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства), наводячи повторно ту ж мотивацію, що й позові. Видами економічної діяльності позивача є клас 01.19 «Вирощування інших однорідних і дворічних культур» (основний) та клас 01.30 «Відтворення рослин». Зазначена господарська діяльність здійснюється на об`єкті нерухомого майна, який належить до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Окрім того, позивачем додано до позовної заяви довідку №2 від 01.09.2023 (щодо вирощення та реалізації квіткової продукції впродовж 2018 - 2022 років), актів на списання товарно-матеріальних цінностей, актів на оприбуткування квітів, видаткових накладних, виданих ФОП ОСОБА_1 , договорів купівлі-продажу квіткової продукції тощо (за період 2018-2022 роки), з яких вбачається, що позивач здійснює вирощування та подальший продаж (реалізацію) квіткової продукції.

ОСОБА_1 , використовуючи об`єкт нерухомого майна за функціональним призначенням для сільськогосподарського товаровиробництва, при виготовленні сільськогосподарської продукції, має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу. У зв`язку з чим просить позов задовольнити (том 2 а.с.41-43).

У додаткових поясненнях від 17.11.2023 представник відповідача навів свої розрахунки податку з урахуванням орендованих площ, а також пояснення щодо дотримання строку для визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, з посиланням на пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (том 2 а.с.62-66).

У письмових поясненнях від 07.12.2023 представник позивача виклав додаткові обґрунтування щодо обчислення площі нежитлових приміщень, які передані в спільну оренду двом орендарям (том 2 а.с.141).

У додаткових поясненнях від 07.12.2023 представник відповідача провела розрахунок сум податку на площу даху, який переданий позивачем у позичку ФОП ОСОБА_2 (том 2 а.с.150-151).

У поясненнях від 12.12.20023 представник позивача додатково обґрунтував використання ОСОБА_1 тепличного господарства для цілей сільськогосподарського виробництва (том 2 а.с.155-162, 173-188).

Ухвалою суду від 21.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях по суті справи, які відбувалися у цій справі 11.01.2024 та 18.01.20244, представник позивача Лев Р.В. підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у заявах по суті справи, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Зауважив, що незалежно від того, що частину площ ОСОБА_1 передала в оренду, інші площі мають бути звільненні від оподаткування, позаяк позивач є сільськогосподарським товаровиробником і нерухоме майно віднесене до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

У судових засіданнях представник відповідача Федорів Т.М. заперечила проти позову з підстав, викладених у заявах по суті справи, додаткових письмових поясненнях, просила в позові відмовити. Вважає, що ОСОБА_1 має статус товаровиробника, проте через те, що нею частина площ передана в оренду мова про пільгу, передбачену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не може йти, бо така стосується об`єкта нерухомого майна в цілому. У 2018 році позивач не підтвердила обставин використання нею об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Заслухавши вступне слово (пояснення) учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 26.03.1999 зареєстрована як фізична особа-підприємець (дата проведення державної реєстрації: 26.03.1999, номер запису: 2 002060), (том 1 а.с.81-84).

Основним видом економічної діяльності позивача є: 01.19 Вирощування інших однорідних і дворічних культур (основний), додатковими видами є: 01.30 Відтворення рослин, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 81.30 Надання ландшафтних послуг.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 399,90 кв.м, (описова частина: теплиці з прибудовою, А, 15099,0 кв.м; склад - ангар, Б, 542,9 кв.м; огорожа, 1-6; відмостка, I, II; складське приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням паливної та з підвалом, мансандрою, В, 7428,4 кв.м; піднавіс, Г, 88,4 кв.м; піднавіс, Д, 421,6 кв.м; котельня, Е, 162,7 кв.м; котельня, Ж, 227,3 кв.м; піднавіс, 3, 226,0 кв.м; піднавіс, И, 203,6 кв.м, водонапірна вежа, К; свердловина, Л), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2009 та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2023 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252). Зазначена інформація також підтверджується технічним паспортом на теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, виготовленого станом на 16.01.2007, власником яких є ОСОБА_1 (том 1 а.с.85-89).

06.06.2023 ГУ ДПС у Тернопільській області прийняті п`ять податкових повідомлень-рішень, якими визначено ОСОБА_1 суми податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

№0597217/18-2407-1915-UA0079091 за 2018 рік на суму 832 707,59 грн,

№0597217/19-2407-1915-UA0079091 за 2019 рік на суму 1 527 311,74 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2020 рік на суму 1 584 560,01 грн (оскаржується ППР частково в сумі 1 461 989,51 грн),

№0-1915-UA0079091 за 2021 рік в сумі 2 195 991,00 грн (оскаржується ППР частково в сумі 2 048 391, 00 грн),

№0-1915-UA0079091 за 2022 рік в сумі 2 378 990,25 грн (оскаржується ППР частково в сумі 2 222 015,25 грн) (том 1 а.с.8-12).

Позивач оскаржила ППР в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України від 23.08.2023 №24251/6/99-00-06-01-03-06 скаргу адвоката Лева Р.В. в інтересах ОСОБА_1 від 28.06.2023 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (том 1 а.с.13-14).

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 06.06.2023 про визначення податку за 2018-2019 роки в цілому та про визначення податку за 2020-2022 роки в частині протиправними, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також чи має позивач пільгу у разі надання в оренду частини будівлі, споруди, яка перебуває у його власності та належить до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Дана норма наведена з урахуванням змін внесених Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01.01.2019.

До цього часу (у період 2018 року, за який позивачу нараховано також податок) підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України був викладений у такі редакції: «Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності».

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець з 01.01.2019 ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов:

1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

До 01.01.2019 достатніми умовами для застосування пільги були дві умови:

1) суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівлі, споруди) має використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником.

Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) включено клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271).

Клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд ДК -18-2000 до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) входить підклас «Будівлі тепличного господарства» (код 1271.6).

З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля - теплиці з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 399,90 кв.м, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Віднесення належних позивачу на праві власності будівель до «Будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271)» підтверджуються наступними доказами: копією виписки з рішення В. Березовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 28.12.2000 №122, яким ОСОБА_1 було передано земельну ділянку площею 4,0 га для ведення тепличного господарства; копією договору оренди земельної ділянки від 25.06.2001 та копія договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2016, якими підтверджується передача ОСОБА_1 земельної ділянки з цільовим призначенням - для іншого сільськогосподарського призначення; копією висновку ТОВ «Технічна інвентаризація об`єктів нерухомості» №26/05-23 від 26.05.2023, яким встановлено, що об`єкт нерухомого майна, який належить позивачу, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 можна віднести до будівель тепличного господарства, код ДКБС 1271.6 (том 1 а.с.92-99).

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що нежитлова будівля теплиці з допоміжними будівлями та спорудами, яка належить позивачу на праві приватної власності, відноситься до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Отже, визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження наявності податкової пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, надано до суду відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, основним видом діяльності позивача є 01.19 Вирощування інших однорідних і дворічних культур, серед інших видів діяльності: 01.30 Відтворення рослин, 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах.

На підтвердження статусу товаровиробника позивачем надано суду податкові декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за період з 2018 по 2022 роки з відомості про отримані доходи від провадження господарської діяльності, зокрема вирощування однорічних і дворічних культур, узагальнюючу довідку №2 від 01.09.2023 щодо вирощення, переробки та реалізації квіткової продукції впродовж 2018 - 2022 років, а також за цей період акти на списання товарно-матеріальних цінностей, актів на оприбуткування квітів, видаткових накладних виданих ФОП ОСОБА_1 , договорів купівлі-продажу квіткової продукції тощо (том 1 а.с.102-221). З досліджених судом доказів вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснює вирощування, переробку та подальший продаж квіткової продукції, тобто є товаровиробником сільськогосподарської продукції.

Вищевказані докази розцінюються судом як достовірні та достатні докази здійснення позивачем сільськогосподарського товаровиробництва у 2018-2022 роках.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення використовуються нею у сільськогосподарській діяльності та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в тій частині площ, які не передані в оренду.

При цьому суд враховує, що згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

А тому у разі, якщо сільськогосподарський товаровиробник (юридична та фізична особа) здійснює операцій з надання в оренду, лізинг, позичку частини будівлі, споруди, яка перебуває у його у власності та належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора, такий сільськогосподарський товаровиробник обчислює податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по зазначених у відповідних договорах оренди, лізингу, позики частинах будівель, споруд.

На підтвердження передачі частини об`єктів з комплексу тепличного господарства іншим суб`єктам господарювання позивач долучила копії відповідних договорів оренди з актами приймання-передачі, що відобразила в узагальненій довідці №3 про перелік СГД та площі переданих в оренду об`єктів (том 1 а.с.15-55).

Судом встановлено, що позивач у 2018 році передала в оренду нежитлові приміщення площею 260 кв.м на 12 місяців, 120 кв.м на 9 місяців (з квітня по грудень), 100 кв.м на 3 місяці (з жовтня по грудень).

На 2018 рік згідно з рішенням В.Березовицької сільської ради №299 від 11.07.2017 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості становила 1% мінімальної заробітної плати та складала 37,23 грн.

Виходячи з розрахунку: 260 кв.м х 37,23 грн = 9679,80 грн за рік, 120 кв.м х 37,23 грн : 12 міс. х 9 міс. = 3350,70 грн, 100 кв.м х 37,23 грн : 12 міс. х 3 міс. = 930,75 грн, всього за 2018 рік сума податку за орендовану площу складає: 9679,80 + 3350,70 + 930,75 = 13 961,25 грн.

У 2019 році в оренду були передані нежитлові приміщення площею 1 730 кв.м на 12 місяців.

На 2019 рік згідно з рішенням В.Березовицької сільської ради №495 від 27.06.2018 ставка податку для об`єктів тепличного господарства становила 2,5% мінімальної заробітної плати, однак враховуючи законодавче обмеження у ставці, вона повинна становити 1,5% (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України) і така була застосована відповідачем згідно з розрахунком до ППР за 2019 рік та складала 62,60 грн.

Виходячи з розрахунку: 1 730 кв.м х 62,60 грн = 108 298 грн за рік, всього за 2019 рік сума податку за орендовану площу складає: 108 298 грн.

У 2020 році в оренду були передані нежитлові приміщення площею 1 730 кв.м. на 12 місяців.

На 2020 рік згідно з рішенням В.Березовицької сільської ради №637 від 10.06.2019 ставка податку для об`єктів тепличного господарства становила 2,5% мінімальної заробітної плати, однак враховуючи законодавче обмеження у ставці, вона повинна становити 1,5% (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України) і така була застосована відповідачем згідно з розрахунком до ППР за 2020 рік та складала 70,85 грн.

Виходячи з розрахунку: 1 730 кв.м х 70,85 грн = 122 570,50 грн за рік, всього за 2019 рік сума податку за орендовану площу складає: 122 570,50 грн.

У 2021 році в оренду були передані нежитлові приміщення площею 1 610 кв.м на 12 місяців та 120 кв.м на 3 місяці (з січня по березень).

На 2021 рік згідно з рішенням В.Березовицької сільської ради №805 від 07.07.2020 ставка податку для об`єктів тепличного господарства становила 1,5% мінімальної заробітної плати і така була застосована відповідачем згідно з розрахунком до ППР за 2021 рік та становила 90,00 грн.

Виходячи з розрахунку: 1 610 кв.м х 90,00 грн = 144 900,00 грн за рік, 120 кв.м х 90,00 грн : 12 міс. х 3 міс. = 2 700,00 грн, всього за 2021 рік сума податку за орендовану площу складає: 144 900,00 + 2 700 = 147 600,00 грн, всього за 2021 рік сума податку за орендовану площу складає: 147 600,00 грн.

У 2022 році в оренду були передані нежитлові приміщення площею 1 610 кв.м на 12 місяців.

На 2022 рік згідно з рішенням В.Березовицької сільської ради ставка податку для об`єктів тепличного господарства становила 1,5% мінімальної заробітної плати і така була застосована відповідачем згідно з розрахунком до ППР за 2022 рік та становила 97,50 грн.

Виходячи з розрахунку: 1 610 кв.м х 97,50 грн = 156 975,00 грн за рік, всього за 2022 рік сума податку за орендовану площу складає: 156 975,00 грн.

Відтак наведені у розрахунках суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки по частині будівель, споруд, переданих в оренду, підлягають до сплати, податкові повідомлення-рішення в частині таких сум грошових зобов`язань є правомірними.

При цьому суд враховує, що у 2018 році підставою для звільнення від сплати податку були умови, які не пов`язувалися з передачею будівель і споруд в оренду. Так, суб`єкт, який володів об`єктом нерухомості повинен був мати статус сільськогосподарського товаровиробника і об`єкт нерухомості (будівлі, споруди) мав використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником. У спірному випадку, частина площ, які у 2018 році були передані в оренду, не використовувалися безпосередньо позивачем в власній сільськогосподарській діяльності, а тому не підлягали звільненню від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо передачі в позичку даху частини приміщень тепличного господарства, то судом встановлено таке.

16.02.2018 між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач) було укладено договір позички, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. за реєстровим №341 (том 1 а.с.100-101).

Відповідно до пункту 1 договору позички на умовах, передбачених цим договором, позичкодавець безоплатно передає, а користувач приймає для користування: дах площею 542,9 кв.м, складу-ангару, що зазначений в плані під літерою «Б»; частина даху площею 1072,0 кв.м складського приміщення з навісом, теплицями з влаштуванням та з підвалом, мансардою, що зазначена в плані під літерою «В»; дах площею 88,4 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літ. «Г»; дах площею 421,6 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «Д»; дах площею 162,7 кв.м котельні, що зазначена в плані під літерою «Е»; дах площею 226,0 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «З»; дах площею 203,6 кв.м піднавісу, що зазначений в плані під літерою «И», які є складовими частинами нежитлової будівлі, теплиці з допоміжними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене також вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №336802826 від 23.06.2023, в Реєстрі зареєстровано 16.02.2018 речове право, а саме договір позички від 16.02.2018, строком дії 50 років (номер запису: 24936643) (том 1 а.с.90-91).

Всього у позичку (у безоплатне користування) ОСОБА_1 передала дах нежитлових приміщень площею 2 944,5 кв.м, у тому числі для розміщення сонячних панелей.

З норм підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слідує, що не є об`єктом оподаткування саме будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто надаючи пільгу по податку на нерухоме майно, законодавець визначив умовою для її застосування не передачу в оренди, позичку, лізинг будівлі в цілому. Позивач безпосередньо використовує у своїй діяльності приміщення теплиць (здійснює як сільськогосподарський товаровиробник вирощення квітів), тобто має пільгу по сплаті податку, але одночасно на дахах частини теплиць розміщені сонячні панелі ФОП ОСОБА_2 , який отримав їх (дахи будівель) у безоплатне користування у позичку.

Відповідно до пункту 3.13. ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» горищне покриття (дах) - об`ємна верхня огороджувальна конструкція будинку (споруди) із замкнутим повітряним простором.

Предметом договору позички не є будівлі та/або споруди нежитлової будівлі - теплиці, а є дах таких будівель (споруд), а тому враховуючи умови надання пільги зазначені вище (пільга надається саме на будівлю, не передану в оренду), суд приходить до висновку, що наявний договір позички не створює передумов для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на площі приміщень, дах яких переданий у позичку.

Стосовно застосування строку позовної давності та мотивації позивача про протиправність ППР, якими визначені суми податку за 2018-2019 рік, то суд враховує таке.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 52-2 Підрозділу 10 (Інші перехідні положення) ПК України передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (абзац третій 3 пункту 522 Підрозділу 10).

Згідно з Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (що набрав чинності 17.03.2022) дія пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Цим же законом статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9. На момент прийняття оскаржуваних ППР діяла редакція пункту 102.9 статті 102 ПК України, яка визначала, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Повертаючись до оскаржуваних у цій справі ППР, якими визначені податкові зобов`язання за 2018-2019 рік, суд вважає, що відповідач мав повноваження для їх прийняття з огляду на зупинення з березня 2020 року строків, передбачений статтею 102 ПК України, на які вказує представник позивача. У цій частині суд вважає підстави позову необґрунтованими.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені судом обставини у цій справі, суд приходить до висновку, що оскаржувані ППР підлягають визнанню протиправними та скасуванню у частині площ, які використовуються позивачем як сільськогосподарським товаровиробником безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не здаються ОСОБА_1 в оренду, лізинг, позичку, а саме:

№0597217/18-2407-1915-UA0079091 за 2018 рік в сумі 818 746,34 грн (832 707,59 грн - 13 961,25 грн),

№0597217/19-2407-1915-UA0079091 за 2019 рік в сумі 1 419 013,74 грн (1 527 311,74 грн - 108 298,00 грн),

№0-1915-UA0079091 за 2020 рік в сумі 1 461 989,51 грн (1 584 560,01 грн - 122 570,50 грн),

№0-1915-UA0079091 за 2021 рік в сумі 2 048 391,00 грн (2 195 991,00 грн - 147 600,00 грн),

№0-1915-UA0079091 за 2022 рік в сумі 2 222 015,25 грн (2 378 990,25 грн - 156 975,00 грн).

Позовні вимоги підлягають до задоволення частково, оскільки позивач просив визнати протиправними та скасувати ППР за 2018 та 2019 роки в цілому, проте суд вважає, за наведеним вище мотивуванням наявні підстави для часткового скасування таких ППР.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути сплачену суму судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позовної заяви до суду сплатила судовий збір розмірі 13420,00 грн, як максимальну ставку за 5 позовних вимог майнового характеру. Судовий збір перерахований до бюджету відповідно до платіжної інструкції №309 від 15.09.2023 (а.с.7). Загальна сума податкових зобов`язань, які оскаржуються, становить 8 092 415,09 грн, позов задоволено частково на суму 7 970 155,84 грн, що складає 98,5 відсотка (відмовлено на суму 122 259,25 грн, що складає 1,5 відсотка). Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській області на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 13218,70 грн (98,5 відсотків).

Керуючись статтями 2, 72-77, 80, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати такі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 06 червня 2023 року, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:

№0597217/18-2407-1915-UA0079091 за 2018 рік в частині суми 818 746,34 грн,

№0597217/19-2407-1915-UA0079091 за 2019 рік в частині суми 1 419 013,74 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2020 рік в частині суми 1 461 989,51 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2021 рік в частині суми 2 048 391,00 грн,

№0-1915-UA0079091 за 2022 рік в частині суми 2 222 015,25 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13218,70 грн (тринадцять тисяч двісті вісімнадцять грн 70 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 23 січня 2024 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.