Справа № 200/18578/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року справа №200/18578/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі № 200/18578/21 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати неправомірними дії з відмови у перерахунку та виплаті індексації грошового забезпечення за період проходження служби, з розрахунку базовий місяць - січень 2008 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 06.06.2015 року по 20.11.2020 року, з розрахунку базовий місяць - січень 2008 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення - квітня 2015 року, з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення - квітня 2015 року, з 01.12.2015 року по 28.12.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що судом в порушення Порядку № 1078 невірно визначено базовий місяць обчислення індексації грошового забезпечення позивачу - квітень 2015 року за період з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року. Також, вважає, що рішення суду прийнято з порушенням п. 8 ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 252, ст. 258 КАС України. Крім того, суд безпідставно поновив провадження у справі, яке було зупинено до припинення або скасування воєнного стану враховуючи продовження дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) 10.04.2015 року № 9, солдат ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 11.04.2015 року (а.с. 47).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) 08.04.2016 року № 96, солдат ОСОБА_2 звільнений у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби з 8 квітня 2016 року, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 50-51).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 28.04.2016 року № 116, солдат ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення з 28.04.2016 року (а.с. 52).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 15.06.2019 року № 167, старшого солдата ОСОБА_2 звільнено 15.06.2019 року, вважати таким, що справи та посаду здав 15.06.2019 року (а.с. 53-54).

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 27 жовтня 2021 року № 836/1275 повідомлено, що колишній військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримував індексацію грошового забезпечення з грудня 2018 року, базовий місяць березень 2018 року (а.с. 8).

Згідно довідки про грошове забезпечення позивача від 28.08.2023 року № 312ф відповідачем надано помісячний розрахунок невиплаченої індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця підвищення доходу для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 06.06.2015 року по 28 лютого 2018 року - січня 2008 року та за період з 01.03.2018 року по 15.06.2019 року - березня 2018 року. За період з 01.03.2018 року по 15.06.2019 року індексація позивачу нарахована та виплачена з грудня 2018 року по 15.06.2019 року (а.с. 48-49).

При цьому, ця довідка не містить розрахунку зазначених в ній місячних сум індексації грошового забезпечення позивача з 06.06.2015 року по 28.02.2018 року, що унеможливлює їх перевірку судом.

За ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, обставини справи щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з урахуванням місяця підвищення доходу для обчислення індексації грошового забезпечення січня 2008 року з 06.06.2015 року по 28.02.2018 року та застосування відповідачем місяця підвищення доходу для обчислення індексації грошового забезпечення березня 2018 року за період з 01.03.2018 року по 15.06.2019 року, підтверджуються відповідачем, отже не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

За ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За ст. 1 Закону № 1282-ХІІ для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За ст. 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Згідно п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює/служить неповний робочий/службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу.

Згідно п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

За п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ця норма застосовується з 01.12.2015 року).

Отже, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Законом № 1282-ХІІ та Порядком № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Згідно п. 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

За правовою позицією Верховного суду в постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 17 лютого 2020 року у справі № 815/2465/17 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Згідно рішення Конституційного суду України № 7-рп/2004 від 17.03.2004 року у справі № 1-13/2004 Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Щодо позовних вимог відносно застосування січня 2008 року в якості базового місяця для визначення індексу споживчих цін при розрахунку та виплаті індексації грошового забезпечення позивача за період з 06.06.2015 року по 20.11.2020 року.

За п. 10-1 Порядку № 1078 в редакції, чинній до 15.12.2015 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

В подальшому, Порядок № 1078 доповнено пунктом 10-2 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 526 від 13.06.2012 року, яка діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року.

Згідно п. 10-2 Порядку № 1078 (в редакції від 15.12.2015 року) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 15.12.2015 року положення пункту 10-2 Порядку № 1078 застосовуються до новоприйнятих працівників.

Таким чином, з 15.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 року та втратила чинність 01.03.2018 року, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені, зокрема, Додатками № 1-7 до Постанови № 1294.

01.03.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

За правовим висновком Верховного суду в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, внаслідок внесених змін, Порядок проведення індексації грошових доходів населення у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації всіх працівників. Для проведення індексації з 1 грудня 2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.

Місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож з 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.

Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.

Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця з 1 грудня 2015 року не прив`язаний до місяця прийняття (виходу) на військову службу.

Відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.

За матеріалами справи з січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався до березня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за період з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення позивача є місяць прийняття позивача на службу, тобто квітень 2015 року, з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення позивача має здійснюватись з урахуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року, а з 01.03.2018 року по 15.06.2019 року - березня 2018 року.

Судом враховано правову позицію Верховного суду в постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20 щодо тлумачення у подібних правовідносинах пунктів 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення при розв`язанні питання про місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

За даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін становив: в квітні 2018 року - 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%.

Поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено в жовтні 2018 року, водночас, індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, тому індексація проводиться з грудня 2018 року, відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078.

Така індексація є поточною, факт її нарахування та виплати сторонами не заперечується.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги відносно застосування в якості місяця підвищення доходу - січня 2008 року при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача за періоди служби з 06.06.2015 року по 30.11.2015 року та з 01.03.2018 року по 15.06.2019 року є безпідставними.

В постанові від 29.11.2021 року у справі № 120/313/20-а Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17) та додатково зауважив, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця, отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений місяць підвищення доходу. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, згідно якої на основі усталеної практики тлумачення поняття дискреційних повноважень та з огляду на об`єкти, підстави й умови для проведення індексації, що встановлені статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пунктами 1-1, 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, повноваження військової частини стосовно визначення січня 2008 року місяцем підвищення доходу особи, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення не є дискреційними.

Крім того, за матеріалами справи згідно наказів щодо проходження військової служби позивачем в період з 09.04.2016 року по 27.04.2016 року та з 16.06.2019 року по 20.11.2020 року позивач військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 не проходив, іншого сторонами не доведено, зокрема, позивачем, в супереч приписам ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, доказів протилежного суду не надано.

Також, суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що факт порушення прав позивача відсутній, з таких підстав.

Здійснивши текстуальний аналіз листа Військової частини НОМЕР_1 від 27 жовтня 2021 року № 836/1275, суд встановив, що відповідач вказав на те, що позивач отримував індексацію грошового забезпечення з грудня 2018 року, базовий місяць березень 2018 року, інші доводи в цьому листі відсутні.

В адвокатському запиті від 11.10.2021 року адвокат позивача ОСОБА_1 просила повідомити, чи була нарахована позивачу індексація грошового забезпечення та який базовий місяць враховувався при її нарахуванні, а також просила надати розрахунок суми середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення на момент звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 та надати завірені належним чином копії наказів про зарахування ОСОБА_2 до складу військової частини НОМЕР_1 та про його звільнення (а.с. 7).

З огляду на викладене, адвокат позивача не порушувала перед відповідачем питання відносно проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця підвищення доходу січня 2008 року.

17.12.2021 року позивач через свого представника звернувся до суду та 22.12.2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, про що відповідача було повідомлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення зі штрих-кодовим ідентифікатором поштового відправлення 532.

20 лютого 2023 року від представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 з використанням засобів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), 22 лютого 2023 року згідно даних Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» представнику Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 надано доступ до електронної справи, а 31.08.2023 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловив свою незгоду щодо задоволення адміністративного позову.

Таким чином, відповідачу продовж всього розгляду справи було відомо про існування адміністративного спору та не вчинено жодних дій щодо його вирішення в позасудовому порядку.

При цьому, відповідачем не доведено, що до березня 2018 року він нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року.

Отже, в спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року.

Крім того, за змістом листа Військової частини НОМЕР_1 від 27 жовтня 2021 року № 836/1275 до березня 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась взагалі.

Згідно п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції п. 8 ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 252, ст. 258 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Посилання апелянта на порушення судом ст. 252 КАС України є хибним, оскільки цієї статтею передбачено порядок розгляду додаткового судового рішення.

При цьому, за змістом апеляційної скарги апелянт фактично вважає, що судом порушено ч. 4 ст. 242 КАС України, згідно якої судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

За ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 258 КАС України, враховуючи дату відкриття провадження у справі (22.12.2021 року) та дату ухвалення рішення у цій справі (05.09.2023 року).

Водночас, такі порушення не вплинули на правильність рішення суду першої інстанції.

Також, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на безпідставність поновлення провадження у справі, яке було зупинено до припинення або скасування воєнного стану враховуючи продовження дії воєнного стану, з таких підстав.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року зупинено провадження в адміністративній справі № 200/18578/21 до припинення або скасування воєнного стану (а.с. 24-25).

Ухвалою суду від 31.08.2023 року поновлено провадження у справі (а.с. 40-42).

За змістом зазначеної ухвали суду 13 липня 2022 року ухвалою суду зупинено провадження в адміністративній справі № 200/18578/21 до припинення або скасування воєнного стану.

Зупиняючи провадження в адміністративній справі суд виходив з того, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідач по справі військова частина НОМЕР_1 - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, отже відповідача залучено до відсічі збройної агресії рф, що в свою чергу ускладнює відповідачу як стороні в адміністративній справі реалізовувати свої процесуальні права та виконувати обов`язки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково зупинив провадження у справі з цих підстав, з огляду на наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено часткову зміну ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом № 2915-IX від 07.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом № 3057-IX від 2 травня 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Законом № 3275-IX від 27.07.2023 року затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Законом 8 листопада 2023 року № 3429-IX року затверджено Указ Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

За ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. 16 Закону № 389 за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, виходив з того, що відповідач входить до Збройних Сил України, а тому починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року здійснює передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції хибними, з огляду на те, що підставою для зупинення провадження у справі, враховуючи вимоги п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України, є перебування саме конкретної фізичної особи, яка є учасником справи, тобто позивача (фізичної особи) чи відповідача (фізичної особи), чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, (фізичної особи) у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування такої сторони, як фізичної особи, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

Таким чином, норми п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України щодо зупинення провадження розповсюджуються тільки на фізичних осіб, які перебувають у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Враховуючи, що відповідач військова частина є юридичною особою, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у справі за наведених підстав.

Таким чином, постановляючи ухвалу про поновлення провадження у справі в подальшому, суд першої інстанції самостійно усунув порушення норм процесуального права, допущені ним при зупиненні провадження у справі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення - квітня 2015 року, з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 11.04.2015 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення - квітня 2015 року, з 01.12.2015 року по 28.12.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січня 2008 року.

В решті рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року у справі № 200/18578/21 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 24 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв