Справа № 990/135/22
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2024 року

м. Київ

справа №990/135/22

адміністративне провадження № П/990/135/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., Тацій Л.В., Стеценка С.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання: Приходько Н.І.,

представника позивача - Степаненко Ю.М.,

представника відповідача - Ізвєкова К.В.,

представника третьої особи - Шагірманова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Вищої ради правосуддя про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 990/135/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Етичної ради, про визнання протиправним і нечинним наказу №232-к від 22 серпня 2022 року «Про припинення табелювання і виплату грошової компенсації ОСОБА_1 », -

УСТАНОВИВ:

1. 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) засобами поштового зв`язку направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду адміністративний позов до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним і нечинним наказ №232-к від 22 серпня 2022 року про припинення табелювання і виплату грошової компенсації ОСОБА_1 ;

- визнати дії Вищої ради правосуддя по звільненню ОСОБА_1 з посади члена ВРП протиправними та зобов`язати Вищу раду правосуддя поновити ОСОБА_1 на посаді члена ВРП;

- стягнути з Вищої ради правосуддя суму невиплаченої ОСОБА_1 винагороди, починаючи з 8 вересня 2022 року та до дати ухвалення судового рішення.

Позовна заява надійшла до Верховного Суду 13 жовтня 2022 року.

2. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2022 року для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Блажівська Н.Є.; судді: Білоус О.В., Желтобрюх І.Л., Шишов О.О., Яковенко М.М.

До відкриття провадження у справі суддя Блажівська Н.Є., з посиланням на положення пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) подала заяву про самовідвід.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року задоволено заяву судді Блажівської Н.Є. про самовідвід. Відведено суддю Блажівську Н.Є. від розгляду цієї позовної заяви ОСОБА_1 .

За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2022 року у зазначеній справі визначено колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Калашнікова О.В., суддів: Губська О.А., Загороднюк А.Г., Соколов В.М., Білак М.В.

3. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

04 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ВРП на позовну заяву.

04 листопада 2022 року до Верховного Суду від Вищої ради правосуддя надійшло клопотання/заява про залишення позовної заяви без розгляду.

04 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання ВРП про зупинення провадження у справі № 990/135/22 до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 990/99/22 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради, Вищої ради правосуддя про визнання нечинними і скасування рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року № 6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» та наказу в. о. Голови Вищої ради правосуддя Саліхова В. В. від 09 травня 2022 року № 106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ».

07 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання від представника Етичної ради Колтока О.І., про залучення Етичної ради у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у зазначеній справі.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2022 року задоволено клопотання представника Етичної ради та залучено її до участі у справі №990/135/22 у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

01 грудня 2022 року до Верховного Суду від позивача надійшли пояснення-заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою КАС ВС від 26 грудня 2022 року задоволено клопотання ВРП про зупинення провадження у справі № 990/135/22. Зупинено провадження у справі № 990/135/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 990/99/22 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради, ВРП про визнання нечинними і скасування рішення та наказу.

15 березня 2023 року до суду надійшло клопотання представника Вищої ради правосуддя про поновлення провадження у справі, в зв`язку з прийняттям Великою Палатою Верховного Суду 16 лютого 2023 року постанови у справі № 990/99/22. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2022 року в частині, якою відмовлено у визнанні протиправним та скасуванні наказу в. о. Голови Вищої ради правосуддя Саліхова В. В. від 09 травня 2022 року № 106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 », скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ в. о. Голови Вищої ради правосуддя Саліхова В. В. від 09 травня 2022 року № 106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ». В іншій частині, якою відмовлено у визнанні нечинним і скасуванні рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року № 6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя», рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2022 року залишено без змін.

Ухвалою КАС ВС від 10 квітня 2023 року, задоволено клопотання ВРП та поновлено провадження у справі № 990/135/22.

4. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку з ухваленням ВРП рішення від 03 серпня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно з наказом Голови Верховного Суду від 03 серпня 2023 року «Про відрахування судді ОСОБА_4 зі штату Верховного Суду» призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2023 року у зазначеній справі визначено колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Стрелець Т.Г., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., Тацій Л.В., Стеценка С.Г.

Справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 25 вересня 2023 року о 14 год. 00 хв.

20 вересня 2023 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмета позову.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року повернуто заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову в адміністративній справі без розгляду.

Наступне судове засідання призначене на 13 листопада 2023 року о 14 год. 00 хв.

5. В судовому засіданні 13 листопада 2023 року представник Вищої ради правосуддя підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

На обґрунтування клопотання зазначив, що оскаржуваний наказ прийнятий 22 серпня 2022 року та направлений позивачу електронною поштою. ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що 23 серпня 2023 року на його особисту електронну адресу надійшла скан-копія наказу ВРП №232-к від 22 серпня 2022 року. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 13 жовтня 2022 року, відповідач вважає, що позивачем порушено місячний строк на звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представниця позивача заперечувала проти задоволення зазначеного клопотання, оскільки зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що відповідач має виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку та припиняє табелювання позивача. Тобто спірний наказ не є документом про звільнення ОСОБА_1 , а тому строк на звернення до суду відраховується не з дня отримання вказаного наказу по електронній пошті, а з 08 вересня 2023 року, коли позивач отримав трудову книжку з записом про звільнення. Адвокатка позивача вважає, що позов поданий в межах строку встановленого як загальним, так і спеціальним законом.

В судовому засіданні 13 листопада 2023 року колегія суддів КАС ВС зобов`язала представника відповідача надати письмові пояснення щодо наявності у секретаріату ВРП права направляти накази голови ВРП електронною поштою.

Запропоновано представниці позивача надати додаткові письмові пояснення щодо строку оскарження наказу та можливості його поновлення.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 15 січня 2024 року.

6. 28 листопада 2023 року до Верховного Суду від ВРП надійшли доповнення до клопотання про залишення позову без розгляду. Відповідач зазначив, що начальник Управління з питань персоналу Дудченком Ю.Л. з офіційної пошти (ІНФОРМАЦІЯ_2) 23 серпня 2022 року направив на особисту пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) лист секретаріату ВРП від 22 серпня 2022 року № 4595/0/9-22 до якого додано копію наказу в.о. Голови ВРП від 22 серпня 2022 року № 232-к щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації та припинення табелювання. Крім того позивача повідомлено про необхідність прибути до управління з питань персоналу секретаріату ВРП для отримання трудової книжки.

Представник відповідач зазначив, що наказом в.о. Голови ВРП від 14 березня 2022 року № 12/0/1-22 «Про запровадження дистанційної роботи членів Вищої ради правосуддя» дозволено з 16 березня 2022 року членам ВРП працювати дистанційно у продовж робочого часу за місцем фактичного перебування. Члени ВРП мають перебувати на постійному зв`язку за контактами, вказаних у заявах, а у разі зміни таких контактів, або виникнення ситуації, що унеможливлюють належне виконання дистанційної роботи, повідомляють про це.

Вказаний наказ втратив чинність 04 січня 2023 року відповідно до наказу в.о. Голови ВРП від 03 січня 2023 року № 1/0/1-23.

Правомірність надсилання ОСОБА_1 оскаржуваного наказу електронною поштою відповідач також обґрунтовує положеннями абзацу 1 пункту 214 та абзацом 1 пункту 231 Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, затвердженої наказом в.о. Голови ВРП від 3 листопада 2021 року № 62/0/1-21.

З огляду на викладене представник ВРП вважає правомірними дії щодо направлення позивачу копії оскаржуваного наказу електронною поштою. Заперечує проти застосування до спірних правовідносин трьохмісячного строку на звернення до суду передбаченого положеннями статті 233 Кодексу законів про працю.

7. 11 грудня 2023 року від представника позивача до Суду надійшли пояснення-заперечення на доповнення ВРП до клопотання про залишення позову без розгляду.

Представниця позивача наполягає на безпідставності заявленого відповідачем клопотання. Наказ № 232-к порушує право позивача, адже став підставою його звільнення всупереч нормам спеціального Закону України «Про Вищу раду правосуддя» та Кодексу законів про працю. Про це ОСОБА_1 дізнався лише 08 вересня 2022 року, коли отримав трудову книжку. Враховуючи ту обставину, що позов подано 07 жовтня 2022 року представниця позивача вважає, що позивачем не порушено встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк на звернення до суду.

Водночас зазначила, що наказ № 232-к про припинення табелювання та виплату грошової компенсації не є документом про звільнення позивача з публічної служби та цей наказ виданий особою без повноважень, а тому норми частини п`ятої статті 122 КАС України на дану позовну вимогу не поширюються.

Оскільки ОСОБА_1 трудову книжку видано 08 вересня 2022 року, тому саме цей день вважається днем звільнення.

На думку представниці позивача така позиція узгоджується з висновком КАС ВС, який викладений у постанові від 09 вересня 2021 року по справі 360/3096/20.

Вважає, що направлення наказу на електронну адресу ОСОБА_1 не є належним способом його вручення.

8. 15 січня 2024 року до Верховного Суду від Етичної ради надійшли пояснення щодо обґрунтованості заяви ВРП про залишення позову без розгляду. Третя особа зауважила, що позивач був ознайомлений із змістом рішенням Етичної ради та обізнаний з правовими наслідками неприйняття З`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ жодного рішення за результатами розгляду рішення Етичної ради з мотивованою рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади члена ВРП.

Позивач не заперечує проти факту ознайомлення з оскаржуваним наказом 23 серпня 2022 року, тому з цього моменту він мав дізнатись про свої порушені права, оскільки в наказі зазначені підстави та обґрунтування його прийняття. Крім того, в супровідному листі, яким направлено позивачу наказ, зазначено про необхідність прибути до управління з питань персоналу секретаріату ВРП для отримання трудової книжки.

На думку третьої особи, оскаржуваний наказ стосується звільнення позивача з публічної служби, і тому на спірні правовідносини розповсюджуються норми частини п`ятої статті 122 КАС України, якими встановлено місячний строк на звернення до суду.

9. У судовому засіданні 15 січня 2024 року представник відповідача підтримав заявлене клопотання про залишення позову без розгляду та надав пояснення, зазначені в доповненнях до клопотання.

Представниця відповідача заперечувала проти доводів представника відповідача викладених у доповненнях до клопотання про залишення позову без розгляду та поясненнях третьої особи. Просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Представник Етичної ради підтримав надані письмові пояснення та просив задовольнити клопотання Вищої ради правосуддя про залишення позову без розгляду.

10. Розглядаючи клопотання представника ВРП про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, суд зазначає, що оцінка обставин справи та доказів відбувається в межах цього клопотання.

Судом встановлено, що 14 березня 2019 року ОСОБА_1 був обраний членом ВРП на З`їзді представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ (далі - З`їзд) та склав присягу члена ВРП.

29 квітня 2019 року ОСОБА_1 набув повноважень члена ВРП.

Рішенням Етичної ради від 07 травня 2022 року № 6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» діючого члена ВРП ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена ВРП. Внесено до З`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, що обрав члена ВРП ОСОБА_1 , рекомендацію про його звільнення з підстав, визначених пунктами 3- 5 частини першої статті 24 Закону № 1798-VIII. Також вирішено, що з дня внесення Етичною радою зазначеного рішення член ВРП ОСОБА_1 відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав цього члена ВРП.

19 серпня 2022 року З`їзд представників вищих навчальних закладів і установ розглянув питання про задоволення рекомендації та звільнення члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 з посади та питання про відхилення рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 . За результатами таємного голосування ні одне з рішень не набрало достатньої кількості голосів, а тому рішення прийнято не було.

Наказом в.о. Голови Вищої ради правосуддя В. Саліхова від 22 серпня 2022 року № 232-к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_1 » було доручено Фінансово-економічному управлінню секретаріату ВРП виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку, а Управлінню з питань персоналу ВРП припинити 22 серпня 2022 року табелювання позивача.

Листом Секретаріату ВРП від 22 серпня 2022 року № 4595/0/9-22 на особисту пошту позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1) надіслано до відома копію наказу в.о. Голови Вищої ради правосуддя від 22 серпня 2022 року № 232-к. Крім того повідомлено про необхідність прибути до управління з питань персоналу секретаріату Вищої ради правосуддя для отримання трудової книжки.

08 вересня 2022 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі.

Не погоджуючись з правомірністю наказу в.о. Голови Вищої ради правосуддя від 22 серпня 2022 року № 232-к та діями відповідача, позивач 07 жовтня 2022 року звернувся до суду з цим позовом.

11. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до ВРУ законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено у статті 266 КАС України, відповідно до частини другої якої адміністративні справи щодо законності (крім конституційності) постанов ВРУ, а також щодо законності її дій чи бездіяльності розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

З огляду на доводи сторін колегія суддів КАС ВС вважає, що для правильного вирішення клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, необхідно встановити, чи розповсюджується частина п`ята статті 122 КАС України на правовідносини щодо оскарження наказу № 232-к.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Пункту 37 частини першої статті 1 Закону України від 06 грудня 2019 року № 361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що члени Вищої ради правосуддя відносяться до національних публічних діячів (фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років в Україні визначні публічні функції).

Отже, діяльність на посаді члена ВРП в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України є публічною службою.

12. Особливості звільнення членів ВРП визначені спеціальними законами, такими, як Закон України «Про Вищу раду правосуддя» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя».

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» підставами для звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади є: 1) неспроможність виконувати свої повноваження за станом здоров`я за наявності медичного висновку; 2) подання заяви про звільнення з посади члена Вищої ради правосуддя за власним бажанням; 3) грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом члена Вищої ради правосуддя або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя; 4) виявлення обґрунтованості наявних обставин щодо його невідповідності вимогам, визначеним у статті 6 цього Закону; 5) істотне порушення вимог, установлених законодавством у сфері запобігання корупції, порушення вимог Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" у частині подання, дотримання строків подання декларації про контакти; 6) систематична неучасть у роботі Вищої ради правосуддя чи органу Вищої ради правосуддя, до складу якого він входить.

Абзац 2 частина другої зазначеної статті визначає, рішення про звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади з підстав, визначених пунктами 3-6 частини першої цієї статті, приймається органом, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, за поданням Вищої ради правосуддя. Рішення про внесення подання про звільнення члена Вищої ради правосуддя ухвалюється більшістю від складу Вищої ради правосуддя. З дня внесення зазначеного подання такий член Вищої ради правосуддя відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.

05 серпня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» від 14 липня 2021 року

№ 1635-IX.

Відповідно до абзаців 5-15, 18 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1635-IX за результатами одноразового оцінювання Етична рада може ухвалити рішення про внесення до відповідного органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону України "Про Вищу раду правосуддя".

З дня внесення Етичною радою зазначеного рішення член Вищої ради правосуддя, стосовно якого прийнято таке рішення, відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.

У разі внесення Етичною радою відповідному органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя цей орган повинен її розглянути протягом трьох місяців з моменту внесення такої рекомендації та ухвалити відповідне рішення (абзац 7 пункту 4 розділу II).

За результатами розгляду мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя орган, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, може ухвалити таке рішення:

1) про задоволення рекомендації та звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади;

2) про відхилення рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя.

Якщо орган, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, у встановлений абзацом сьомим цього пункту строк не ухвалив рішення про звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади або про відхилення рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя, то після спливу зазначеного строку такий член Вищої ради правосуддя вважається звільненим з посади відповідно до закону (абзац 11 пункту 4 розділу II).

З`їзд суддів України, з`їзд адвокатів України, всеукраїнська конференція прокурорів, з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ щодо розгляду рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя проводиться не пізніше ніж через тридцять п`ять днів з моменту отримання органом, який скликає відповідний з`їзд або конференцію, такої рекомендації в порядку, визначеному законом з особливостями, встановленими цим пунктом.

Рішення з`їзду або конференції щодо розгляду рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя приймаються більшістю голосів від числа обраних делегатів.

Під час розгляду рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя відповідним з`їздом або конференцією першим ставиться на голосування рішення про задоволення рекомендації Етичної ради та звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади. Якщо таке рішення не отримало достатньої для ухвалення кількості голосів, наступним ставиться на голосування рішення про відхилення рекомендації Етичної ради про звільнення члена Вищої ради правосуддя.

Якщо жодне з рішень не отримало достатньої для ухвалення кількості голосів делегатів з`їзду або конференції, рекомендація Етичної ради вважається нерозглянутою. Протягом строку, встановленого абзацом сьомим цього пункту, відповідний з`їзд або конференція можуть повторно розглянути рекомендацію Етичної ради в порядку і черговості, встановлених абзацами тринадцятим і чотирнадцятим цього пункту.

У разі внесення Етичною радою до відповідного органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону України "Про Вищу раду правосуддя", положення абзацу другого частини другої статті 24 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" щодо внесення подання Вищої ради правосуддя про звільнення члена Вищої ради правосуддя не застосовуються.

Зі змісту наведених норм слідує, що Етична рада за результатами одноразового оцінювання члена ВРП може ухвалити рішення про внесення до відповідного органу, що його обрав (призначив), мотивованої рекомендації про звільнення такого члена ВРП з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону України "Про Вищу раду правосуддя".

В подальшому протягом строку встановленого абзацом 5 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1635-IX З`їзд відповідного органу має розглянути мотивовану рекомендацію про звільнення члена ВРП підготовлену Етичною радою та прийняти одне із рішень, про її задоволення чи відхилення. Якщо жодне рішення не буде ухвалене у визначений строк, то після його спливу, такий член ВРП вважається звільненим з посади відповідно до закону.

В даному випадку Законом України "Про Вищу раду правосуддя" визначені критерії на відповідність яким, Етична рада перевіряє членів ВРП. Натомість процедура та підстави звільнення члена ВРП визначена саме Законом України № 1635-IX.

13. Як вже зазначалось, оскільки 19 серпня 2022 року на З`їзді представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, не прийнято жодного рішення за наслідком розгляду мотивованої рекомендації Етичної ради про звільнення члена ВРП ОСОБА_1 , позивач на підставі пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1635-IX вважається звільненим з посади члена ВРП відповідно до закону.

Зі змісту копії виписки з протоколу З`їзду від 19 серпня 2022 року встановлено, що позивач був присутній на ньому. Тому був обізнаний про результати розгляду рішень, які ставились на голосування.

22 серпня 2022 року в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхов прийняв наказ № 232-к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_1 ».

В наказі зазначено, що він прийнятий на підставі рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року № 6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» та керуючись пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 1635-IX.

14. Відповідно до частин першої - третьої та п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Тобто, частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, в разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

15. Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з позовом до суду з урахуванням положень частини п`ятої статті 122 КАС України, Верховний Суд зазначає, що вказаною нормою встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Наказ № 232-к надійшов на електронну адресу позивача 23 серпня 2022 року, що не заперечується позивачем та його представником.

Отже, оскільки в наказі містились підстави для його прийняття, позивач, як фахівець в сфері права, ознайомившись з його змістом, мав зрозуміти, які наслідки він має для нього.

16. Стосовно законності дій відповідача по направленню позивачу копії оскаржуваного наказу на електронну пошту, колегія суддів КАС ВС зауважує на наступному.

Відповідно до змісту абзацу 1 пункту 214 Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя, затвердженої наказом в.о. Голови ВРП від 3 листопада 2021 року № 62/0/1-21 (далі - Інструкція), вихідні документи надсилаються адресатам з використанням електронної пошти, засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, через модуль «Електронний кабінет» та кур`єрською чи фельд`єгерською службами.

Згідно абзацу 1 пункту 231 Інструкції, вихідні документи, підписані Головою ВРП, заступником Голови ВРП, Секретарем Дисциплінарної палати ВРП, членом ВРП, керівником секретаріату ВРП чи його заступником, для передавання електронною поштою візують з урахуванням вимог цієї Інструкції та передають для реєстрації до управління документального забезпечення у паперовій формі разом із реєстром розсилки.

Відповідно до наказу в.о. Голови ВРП від 14 березня 2022 року № 12/0/1-22 «Про запровадження дистанційної роботи членів Вищої ради правосуддя» (далі - Наказ № 12/0/1-22) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102, зважаючи на постійні бомбардування міста Києва та передмість крилатими ракетами та діяльністю диверсійних груп ворога в м. Києві, дбаючи про збереження життя та здоров`я членів Вищої ради правосуддя, керуючись статтею 60-2 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про охорону праці», статтею 22 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», враховуючи заяви членів Вищої ради правосуддя наказано: Дозволити із 16 березня 2022 року членам Вищої ради правосуддя працювати дистанційно у продовж робочого часу за місцем фактичного перебування за допомогою власної офісної техніки та програмно-технічних засобів необхідних для виконання такої роботи (пункт 1); Членам Вищої ради правосуддя перебувати на постійному зв`язку за контактами, вказаними у заявах. А у разі зміни таких контактів, або виникнення ситуацій, що унеможливлюють належне виконання дистанційної роботи, повідомляти про це (пункт 2).

Наказ № 12/0/1-22 втратив чинність 04 січня 2023 року відповідно до наказу в.о. Голови ВРП від 03 січня 2023 року № 1/0/1-23.

Враховуючи положення Інструкції з діловодства у Вищій раді правосуддя та встановлений з 16 березня 2022 року дистанційний режим роботи членів Вищої ради правосуддя, колегія суддів вважає, що надіслання копії наказу № 232-к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_1 » на його електронну пошту здійснено у спосіб, який передбачений правилами документообігу у ВРП, встановлений у період виникнення спірних правовідносин.

Тому аргументи позивача, що наказ № 232-к вручений йому у неналежний спосіб є не обґрунтованими.

Враховуючи направлення оскаржуваного наказу у встановлений законом спосіб та положення частини п`ятої статті 122 КАС України, колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що з моменту ознайомлення з оскаржуваним наказом позивач дізнався про свої порушені права, свободи чи інтереси. Тому з цього часу у нього розпочався місячний строк на звернення до суду з позовом про його оскарження.

17. Стосовно доводів позивача, про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 233 Кодексу законів про працю колегія суддів КАС ВС зазначає про таке.

Частинами першою та другою статті 233 КЗпП, регламентовано, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Колегія суддів зауважує, що застосування вказаних вище положень законодавства у спорах про припинення публічної служби, зокрема при визначенні моменту, з якого обчислюється строк звернення до суду в цих справах, може мати місце у випадках, коли за законом звільнення з такої служби здійснюється на підставі наказу роботодавця, який не підлягає офіційному публічному оприлюдненню, опублікуванню у відповідних засобах масової інформації тощо та, відповідно, не може бути доведений до відома працівника (особи, яка проходить публічну службу) в інший спосіб, окрім як шляхом ознайомлення з цим наказом, вручення його копії у встановленому законом порядку.

У такому випадку працівник може дізнатись про своє звільнення та про мотиви прийняття відповідного рішення роботодавця (наказу, розпорядження про звільнення) лише після ознайомлення зі змістом такого акта, наведеними в ньому мотивами та правовими підставами та, відповідно, після цього матиме змогу підготувати аргументовану заяву (скаргу) щодо захисту своїх трудових прав і передбачених законом гарантій.

В контексті спірних правовідносин позивач вважається звільненим в силу закону, а саме пункту 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 1635-IX.

Тому, саме з моменту отримання спірного наказу та ознайомлення з ним у позивача розпочався місячний строк на звернення до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позовна вимога про визнання дії Вищої ради правосуддя по звільненню ОСОБА_1 з посади члена ВРП протиправними є невід`ємною складовою позовної вимоги про визнання протиправним і нечинним наказу №232-к від 22 серпня 2022 року. Тому строк звернення до суду з вимогою про визнання дії протиправною також розпочався з моменту отримання наказу № 232-к та складає один місяць.

За правилами обчислення процесуального строку, встановленими статтею 120 КАС, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частини перша, третя, шоста цієї статті).

Отже, з урахуванням змісту наведеної норми та обставин справи, у позивача строк на звернення до суду із цим позовом розпочався 24 серпня 2022 року. Тобто наступного дня після отримання оскаржуваного наказу.

Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду лише 07 жовтня 2022 року, що свідчить про пропуск строку встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Клопотання про поновлення строку на звернення до суду, з наведенням обґрунтованих підстав його пропуску, позивач не подавав.

Стосовно посилань представниці позивача на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 21 січня 2021 року у справі №9901/407/19, від 09 вересня 2021 року у справі №360/3096/20 та від 03 лютого 2021 року у справі № 682/2782/18, колегія суддів зауважує, що зазначені судові рішення прийняті у справах, правовідносини у яких, не є релевантними цій справі. Тому вони не можуть бути застосовані судом при її розгляді.

18. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно норм частини третьої та четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів КАС ВС підсумовуючи викладене зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 подана з пропуском встановленого законом строку. Позивач до суду з клопотанням про поновлення строку на звернення не звертався, підстав поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом також не зазначав.

Враховуючи викладене суд вважає, що заява Вищої ради правосуддя про залишення позову без розгляду є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Вищої ради правосуддя про залишення позову у справі № 990/135/22 без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Етичної ради, про визнання протиправним і нечинним наказу; визнання дії протиправною та зобов`язання вчинити певну дію, стягнення суму невиплаченої винагороди - залишити без розгляду.

Ухвала Верховного Суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Стрелець Т. Г.

Судді Берназюк Я.О.

Чиркін С.М.

Тацій Л.В.

Стеценко С.Г.