Справа № 500/8134/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8134/23

17 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Кантелюк Т-Т.Ю.

представника відповідача Рибак Х.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною діяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

зобов`язати Військової частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Позивач подав рапорт від 03.11.2023 по команді з проханням клопотати перед вищим командуванням Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про його звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своїм двоюрідним братом ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи, підгрупи А з дитинства. Позивач вважає, що ним надані усі документи, які підтверджують наявність у нього підстави для звільнення згідно пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), а саме через такі сімейні обставини або інші поважні причини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Однак відповідач листом від 08.12.2023 № 50/02/22/1-2260 повідомив, що подані ним документи не підтверджують факт здійснення постійного догляду, отже підстав для звільнення у нього з військової служби не має, чим фактично відмовив у звільненні з військової служби.

На думку позивача, відмова у звільненні його з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ є протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.12.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 17.01.2024.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт що саме позивач повинен здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І групи. ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК та висновком ЛКК та не заперечується відповідачем. При цьому надані документи не підтверджують тієї обставини, що у ОСОБА_2 відсутні інші родичі, які можуть здійснювати постійний догляд за ним, а саме батьки. Акт обстеження №04 від 20.07.2023 не відповідає фактичному стану справ, оскільки ОСОБА_1 в період з 21.06.2023 по 22.09.2023 перебував у відрядженні в районі ведення бойових дій, а відтак фізично не міг здійснювати догляд за особою з інвалідністю. Відомості в акті про встановлення факту здійснення догляду від 11.10.2023 також не відповідають дійсності, оскільки в даний період військовослужбовець перебував на військовій службі, зокрема у відрядженні та фізично не міг знаходитися за адресою с.Лучка. Звертає увагу, що позивач не проживає за даною адресою, а тільки зареєстрований, оскільки навіть у відпустку вибував у м. Золочів. Довідка ж з управління соціального захисту населення Тернопільської районної військової адміністрації від 27.10.2023 №914 тільки встановлює факт перебування позивача на обліку управління соціального захисту як одержувача допомоги на догляд щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю, яка висновком ЛКК потребує постійного догляду, а відтак не може слугувати доказом в даній справі. Крім того, поданими документами не встановлено, що ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_2 до призову на військову службу з 23.03.2022, оскільки відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб №458 від 31.10.2023 та витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за однією адресою з його братом двоюрідним лише з 13.06.2023. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач із запереченнями відповідача не погодився, оскільки норма пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, а саме необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, не передбачає обов`язок військовослужбовця доводити відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Додатково повідомив, що батьки ОСОБА_2 перебувають за кордоном та заробляють на лікування сина. Посилання відповідача на те, що позивач з 21.06.2023 по 22.09.2023 перебував у відрядженні у районі ведення бойових дій та не фізично не міг здійснювати догляд не заслуговує уваги. З акту від 20.07.2023 встановлюється, що позивач подав письмову заяву, що він бажає здійснювати постійний догляд за братом. Доводи відповідача про те, що позивач фактично не проживає разом з особою І групи інвалідності, яка потребує постійного догляду є також необґрунтованими.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідач позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзначала, що при розгляді рапорту позивача йому було запропоновано надати пояснення, зокрема, щодо відсутності відомостей про неможливість догляду батьками ОСОБА_2 за особою з інвалідністю I групи.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Позивачем подано рапорт від 03.11.2023 по команді з проханням клопотати перед вищим командуванням Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про його звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи підгрупи А.

До рапорту від 03.11.2023 позивач додав ряд документів: копію довідки МСЕК про підтвердження інвалідності ОСОБА_2 ; копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; копію довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 ; копію акту обстеження житлово-побутових умов від 20.07.2023; копію акту обстеження житлово-побутових умов від (факту здійснення постійного догляду) від 30.10.2023; копію акту встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 від 11.10.2023; копію довідки про отримувача допомоги по догляду за інвалідом І групи; висновок ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду; копія військового квитка ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 .

За результатами розгляду документів на звільнення з військової служби відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2023 № 50/02/22/1-2260 позивачу повідомлено, що подані документи не підтверджують факт здійснення постійного догляду, отже підстав для звільнення з військової служби немає.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

З матеріалів справи видно, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №438621 від 08.02.2022 та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №119 від 23.10.2023, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю I групи підгрупи А та погребує постійного стороннього догляду.

Суд не вбачає підстав не приймати до уваги такі заключення МСЕК та ЛКК стосовно ОСОБА_2 про те, що він потребує постійно стороннього догляду, що не заперечується і самим відповідачем.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщені будинку осіб №458 від 31.10.2023, за адресою АДРЕСА_1 до складу сім`ї (зареєстрованих) входить: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Актом-обстеження №04, виданим 20.07.2023 комісією в складі старости Миролюбівського старостинського округу та свідків-сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановлено, що у господарстві ОСОБА_4 (пенсіонер) зареєстрований позивач, який лише хоче здійснювати догляд за братом, особою з інвалідністю І групи підгрупи А, ОСОБА_2 ( згідно поданої заяви). Водночас відповідно до витягів з наказів командира Військової частину НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.06.2023 №181 та від 22.09.2023 №279 позивач перебував у службовому відрядженні з 21.06.2023 до 22.09.2023, тобто фізично не міг знаходитися за однією адресою з його двоюрідним братом в с.Лучка.

Актом-обстеження №12, виданим 30.10.2023 комісією в складі старости Миролюбівського старостинського округу та свідків-сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , встановлено, що у господарстві ОСОБА_4 (пенсіонер) зареєстрований позивач, який на даний час здійснює догляд за братом, особою з інвалідністю І групи підгрупи А, ОСОБА_2 ( згідно поданої заяви).

Довідка управління соціального захисту населення Тернопільської районної військової адміністрації від 27.10.2023 №914 за своїм змістом встановлює ж факт перебування позивача на обліку управління соціального захисту як одержувача з 01.10.2023 допомоги на догляд щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю, яка висновком ЛКК потребує постійного догляду.

Судом не встановлено, що позивач здійснював догляд за ОСОБА_2 до призову на військову службу з 23.03.2022, оскільки відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/004413286 від 13.06.2023 ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований (за однією адресою з його двоюрідним братом) лише з 13.06.2023.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Разом з цим, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням, про що зазначено у ч.4 ст.2 цього Кодексу.

У цій справі, ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_2 , який згідно з висновками МСЕК та ЛКК потребує постійно стороннього догляду.

При цьому, наявність чи відсутність батьків ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Позивачем до рапорту на звільнення не надано доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за двоюрідним братом, зокрема, про неможливість здійснення такого догляду батьками.

В ході судового розгляду позивач повідомив про перебування батьків ОСОБА_2 за кордоном, однак таке твердження не підтверджується жодними доказами, відповідно не може бути поважною причиною для невиконання обов`язків по догляду за ОСОБА_2 і не є підставою для залучення ОСОБА_1 виконувати догляд за його двоюрідним братом. Тобто позивач для підтвердження необхідності догляду за двоюрідним братом ОСОБА_2 , повинен був надати, зокрема, докази самоусунення від виконання своїх обов`язків по догляду за дитиною батьків ОСОБА_2 та відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем до рапорту на звільнення не надано доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за двоюрідним братом, зокрема, про неможливість здійснення такого догляду батьками, а відтак відмова відповідача у звільнені ОСОБА_1 з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами за його рапортом від 03.11.2023 відповідає вимогам Закону №2232-ХІІ , ч.2 ст.2 КАС України, ч.2 ст.19 Конституції України.

З огляду на встановленні обставин справи, позивачем та представленими ним доказами наразі не доведено протиправної дій відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ. Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, оскільки така вимога є похідною.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 19 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.