Справа № 240/34473/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/34473/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.01.2021 року по 26.09.2022 року у розмірі 76 052 грн. 58 коп.

Ухвалою від 02.01.2023року позовну заяву було залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 08.02.2023року позовну заяву було повернено Позивачу по причині не усунення її недоліків.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023року ухвалу суду від 08.02.2023року було скасовано і справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 27.07.2023року позовну заяву було залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення її недоліків.

В обґрунтування позову Позивачем вказано, що станом на день звільнення зі служби в органах поліції (11.01.2021 року) Відповідачем не проведено з ним повного розрахунку, а саме не була виплачена грошова компенсація за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки, 27 днів за стаж служби в поліції та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2021 роки.

На виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2021року у справі №240/14548/21, що набуло законної силі відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року така грошова компенсація в сумі 48741,27 грн. була виплачена лише 27.09.2022 року. В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.01.2021 року по 26.09.2022 року у розмірі 76 052 грн. 58 коп.

Ухвалою від 16.08.2023року відкрито провадження у справі і її призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. Зазначає, що вимоги положень ст.ст.116 і 117 КЗпП України не можуть застосовуватися на відносини щодо виконання судового рішення. При звільненні зі служби Позивачу була виплачена вся сума належного грошового забезпечення. Спірні суми індексації грошового забезпечення були виплачені Позивачу на виконання судового рішення. По цій причині, на думку Відповідача, відсутній спір та підстави для стягнення середнього заробітку.

Крім того, представником Відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, так як Позивачем пропущено місячний строк для звернення з даним позовом.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським, регулюються правовими нормами Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції і наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області №5 о/с з 11.01.2021 року був звільнений зі служби.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при звільненні Позивача зі служби в органах поліції з Відповідачем виник спір з приводу проведення повного розрахунку, а саме щодо виплати грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки, 27 днів за стаж служби в поліції та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2021 роки.

Вказаний спір між цими ж сторонами став предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/14548/21. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2021року у цій же справі №240/14548/21 позов було задоволено і зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 33 доби основної щорічної відпустки та 27 діб за стаж служби в поліції, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Вказане судове рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року.

На виконання вказаного судового рішення Відповідачем 27.09.2022 року Позивачу перераховано таку грошову компенсацію в сумі в сумі 48741,27 грн.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за період з 12.01.2021 року по 26.09.2022 року у розмірі 76 052 грн. 58 коп.

Суд зазначає, що за змістом Розділу IX Закону № 580-VIII держава гарантує поліцейським достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам служби.

Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку і індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення поліцейських.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України ( в редакції на час спірних відносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Одночасно суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача зі служби в органах поліції всіх сум грошового забезпечення.

При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.

Відповідно до позовних вимог Позивач просить зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області провести нарахування та виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 12.01.2021 року по 26.09.2022 року у розмірі 76 052 грн. 58 коп.

Суд частково погоджується із доводами Відповідача, що спірні кошти не можуть вважатися заробітком Позивача і вони виплачені на виконання рішення суду.

Як вже зазначалося, при звільненні Позивача зі служби в органах поліції спору щодо права Позивача на грошову компенсацію за за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки, 27 днів за стаж служби в поліції та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2021 роки не існувало.

Наявність права Позивача на отримання грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки, 27 днів за стаж служби в поліції та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2021 роки в сумі 48741,27 грн. встановлено лише судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року у справі №240/14548/21, яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року.

Визначені судом кошти в сумі 48741,27 грн. були виплачені Відповідачем 27.09.2022 року, що визнається сторонами по справі. Тобто затримка у виплаті таких коштів мала місце в період з 13.07.2022 року по 27.09.2022 року.

Одночасно суд враховує, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 року у справі №240/14548/21 Позивач за захистом порушеного права звернувся до суду лише в липні 2021 року.

З огляду на спірний характер цієї заборгованості, дії самого Позивача та Відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності Відповідача за прострочення ним належних при звільненні Позивача виплат шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 13.07.2022 року по 27.09.2022 року.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату вказаних сум його грошового забезпечення, визначених судовим рішенням.

Одночасно суд зазначає про безпідставність доводів Відповідача, наведених відзиві, що Позивачем пропущено місячний строк звернення до суд з даним позовом.

За приписами ст.233 КЗпП України ( в редакції на час спірних відносин) із заявою про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Як вже зазначалося, кошти в сумі 48741,27 грн. Позивачу виплачено 27.09.2022 року, а з даним позовом звернувся до суду - 27.12.2022 року, тобто в межах передбаченого тримісячного строку.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України відсутні судові витрати в даній справі для їх стягнення або відшкодування.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області (вул. Старий Бульвар,5/37, м.Житомир, 10008, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період 13.07.2022 року по 27.09.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк