Справа № 620/4182/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/4182/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді 23 роки 08 місяців, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1976 по 01.07.1980 (01 рік 08 місяців), календарний період проходження строкової військової служби з 04.05.1974 по 24.05.1976 (2 роки 20 днів), стажу роботи на посаді слідчого з 31.07.1980 по 14.01.1993 (12 років 05 місяців 14 днів), визначенні відсотку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% та відмови в проведенні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 по розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді 23 роки 08 місяців, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1976 по 01.07.1980 (01 рік 08 місяців), календарний період проходження строкової військової служби з 04.05.1974 по 24.05.1976 (2 роки 20 днів), стажу роботи на посаді слідчого з 31.07.1980 по 14.01.1993 (12 років 05 місяців 14 днів) та визначити відсоток його довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88%;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок довічного грошового утримання позивача судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України і Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 по розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020, з урахуванням фактично проведених за даний період виплат.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно призначив йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди, незважаючи на його стаж роботи судді на час виходу у відставку понад 39 років. Зокрема, йому протиправно не враховано при обрахунку щомісячного довічного утримання періоди: половину навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, проходження строкової військової служби, роботу на посаді слідчого.

Ухвалою суду від 14.07.2022 провадження в справі в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020, з урахуванням фактично проведених за даний період виплат закрито.

Ухвалою суду від 10.08.2022 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді 23 роки 08 місяців, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1976 по 01.07.1980 (01 рік 08 місяців), календарний період проходження строкової військової служби з 04.05.1974 по 24.05.1976 (2 роки 20 днів), стажу роботи на посаді слідчого з 31.07.1980 по 14.01.1993 (12 років 05 місяців 14 днів), визначенні відсотку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% та відмови в проведенні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020, за період з 19.02.2020 по 22.12.2021 залишено без розгляду.

Рішенням суду від 09.06.2022 решта позовних вимог задоволена частково.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.08.2022 скасовано, справу №620/4182/22 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 17.11.2023 №10 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Непочатих В.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2023 справу передано для розгляду судді Бородавкіній С.В.

Ухвалою судді від 21.11.2023 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому ГУПФУ в Чернігівській області позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні та зазначає, що оскільки відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два роки роботи тільки на посаді судді, роботу на посаді слідчого, проходження строкової військової служби та половину строку навчання неможливо врахувати як суддівський стаж. За матеріалами пенсійної справи стаж роботи ОСОБА_1 на посадах судді складає 23 роки 08 місяців 2 дні, тому загальний відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання складає 56% суддівської винагороди. Враховуючи наведене, ГУПФУ в Чернігівській області вважає, що призначення щомісячного грошового утримання позивачу проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

ОСОБА_1 є суддею у відставці (а.с. 7), перебуває на обліку у ГУПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди. Зарахований позивачу для призначення щомісячного довічного грошового утримання стаж становить 23 роки 08 місяців 02 дні (а.с. 15-16).

12.01.2022 позивач звернувся до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням до суддівського стажу половини навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, проходження строкової військової служби, роботу на посаді слідчого (а.с. 10).

ГУПФУ в Чернігівській області листом від 08.02.2022 у перерахунку пенсії відмовило, у зв`язку із відсутністю достатніх підстав. Так, відповідач зазначив, що відповідно до положень статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період проходження військової служби, навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду роботи слідчим, відсутні (а.с. 11-13).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в урахуванні вказаних періодів до стажу роботи на посаді судді під час перерахунку довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020, на підставі оновлених довідок протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує, що її вирішення здійснюється в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача у спірних правовідносинах за період з 19.02.2020 по 22.12.2021, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Разом з тим, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до статті 48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України установлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також враховує, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

У свою чергу, відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із статтею 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом №1402-VIII дані правовідносини були урегульовані Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Вказаний Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років (в редакції до 20.03.2008), було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічні положення містяться в абзаці 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545.

Відповідно до статті 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд зауважує, що вказана вище частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів.

Суд наголошує, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

При цьому, суд звертає увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана вище позиція суду узгоджується із правовими висновками висловленими Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

З огляду на викладене, суд погоджується з позицією позивача щодо наявності підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, половини терміну навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1979 по 01.07.1980, та календарного періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 00 місяців 20 днів.

Крім того, відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 у період з 31.07.1980 по 14.01.1993 ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС (а.с. 8-9).

Відповідно до обставин, встановлених Носівським районним судом Чернігівської області у постанові від 22.02.2017 по справі №740/180/17, з 31.07.1980 по 09.04.1990 позивач працював на посаді слідчого СВ Ніжинського РВ УМВС України в Чернігівській області, а з 09.04.1990 по 14.01.1993 на посаді старшого слідчого СВ Ніжинського РВ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 147-149).

Постанова Носівського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 по справі №740/180/17 набрала законної сили 16.05.2017 (https://reestr.court.gov.ua/Review/66618660).

Згідно із частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, положення абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково), суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 на посадах слідчого, який становить 12 років 05 місяців 14 днів, має бути врахований до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та слідчим, та врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позов має бути задоволений.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині позовних вимог про визнання протиправними дій задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді 23 роки 08 місяців, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1976 по 01.07.1980 (01 рік 08 місяців), календарний період проходження строкової військової служби з 04.05.1974 по 24.05.1976 (2 роки 20 днів), стажу роботи на посаді слідчого з 31.07.1980 по 14.01.1993 (12 років 05 місяців 14 днів), визначенні відсотку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% та відмови в проведенні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020, за період з 19.02.2020 по 22.12.2021.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 січня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна