Справа № 750/747/24
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/747/24
Провадження № 2-а/750/31/24
22 січня 2024 року м. Чернігів
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Карапута Л.В., перевіривши додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про оскарження постанови ЕАН № 1216258 від 10.01.2024 року,
в с т а н о в и л а :
19.01.2024 до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про оскарження постанови ЕАН № 1216258 від 10.01.2024 року.
Одночасно в своєму позові позивач просив відстрочити сплату судового збору, посилаючись на тяжкий фінансовий стан.
Зазначена позовна заява має бути залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам статті 161 КАС України.
Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).
Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.
Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.
Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають (постанова від 18 березня 2020 року № 543/775/17).
З огляду на викладене, позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Відповідно до закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 №R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.
Також ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Така позиція була викладена у справі «Георгел та Георгета Стоїческу проти Румунії».
При розгляді справ ЄСПЛ установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того щоб гарантувати такий справедливий баланс та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від сплати судового збору тих заявників, які можуть довести своє погане фінансове становище.
Отже, на переконання ЄСПЛ, при визначенні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансових можливостей заявника, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.
Законом «Про судовий збір» визначено, що підставою для відстрочки або розстрочки сплати судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення рішення у справі, а також зменшення розміру судового збору або ж звільнення від його сплати є майновий стан сторони. Отже, як убачається з практики ЄСПЛ, підставою для відповідного рішення суду може бути «фінансовий стан». А за національним законом, «майновий стан» особи.
Таким чином, основою визначення фінансового стану сторони, на думку ЄСПЛ, є наявність чи відсутність у сторони «вільних» коштів, які необхідно сплатити. Поняття ж «майновий стан» набагато ширше. Майном уважається окрема річ, сукупність речей, у тому числі гроші, а також майнові права та обов`язки.
Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позивач з метою обґрунтованого вирішення клопотання про відстрочку сплати судового збору, має подати до суду докази на підтвердження свого майнового стану, зокрема відомості з банківських установ про відсутність коштів на рахунках у банківських установах, дані про своє майно з державних реєстрів, тощо. Тому суд не знаходить підстав для відстрочки сплати судового збору.
Оскільки ОСОБА_1 адміністративний позов подано без додержання вимог, викладених у статті 161 КАС України, то її у відповідності до ч.13 ст. 171 КАС України слід залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків.
Керуючись ст.ст. 161, 171 КАС України,
в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору, відмовити.
адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про оскарження постанови ЕАН № 1216258 від 10.01.2024 року - залишити без руху, надавши позивачу строк в п`ять днів з дня отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог даної ухвали позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.
Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Карапута