Справа № 600/4238/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/4238/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач-1 або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-2 або ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просить:

- визнати протиправним рішення № 76 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оформлене листом від 15.03.2023 р. про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, у зв`язку із не зарахуванням до спеціального страхового стажу періоду роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року; виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно пункту 7-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

1.2. Ухвалою суду від 22.06.2023 року по справі відкрите спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1. Позивач звернулась до ГУ ПФУ у Чернівецькій області із заявою щодо виплати їй одноразової грошової допомоги як пенсіонеру відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

2.2. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 76 від 15.03.2023 року позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позиція позивача

2.3. Згідно доводів, наведених у позовній заяві, позивач вважає, що їй безпідставно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

2.4. Так, вказує, що рішенням від 15.03.2023 року №76 їй відмовлено у здійсненні виплати вказаної допомоги з огляду на те, що страховий стаж в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 29 років 10 місяців 28 днів. Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «є» та «ж» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

2.5. Зазначає, що відповідно до трудової книжки та Форми PC-право до страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності не враховано період роботи з 02.08.1982 р. по 05.01.1990 р. вихователем дошкільного закладу у Совхозі «Ленинский путь» (Ленінський шлях). При цьому, загальний страховий стаж складає 41 рік 1 місяць 7 днів.

2.6. Однак, згідно довідки, виданої Комунальною організацією «Сокирянський трудовий архів» № 779/1-49 від 19.06.2023 р. радгосп «Ленінський шлях» Сокирянського району Чернівецької області входив в систему Чернівецького обласного агропромислового комітету і безпосередньо підпорядкований Сокирянському районному агропромисловому об`єднанню, радгосп є соціалістичним державним сільськогосподарським підприємством (згідно Витягу із Статуту радгоспу «Ленінський шлях» станом на 05.05.1986 р.).

2.7. Відповідно до статей 16, 18 Закону Української РСР «Про народну освіту» від 28.06.1974, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

2.8. Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями. Таким чином, в період роботи позивача з 02.08.1982 по 05.01.1990 в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

2.9. Зважаючи на те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, вказаний період роботи прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2019 у справі № 466/2943/17.

2.10. Отже позивач вважає, що вона має право на призначення та виплату спірної грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Позиція відповідача-1

2.11. Згідно поданого до суду відзиву представник відповідача-1 заперечує щодо задоволення позову з огляду на наступне.

2.12. Так, вказує, що відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж, зокрема для жінок - 30 років, на таких посадах, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

2.13. Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та механізм її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати».

2.14. Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

2.15. Зазначає, що за результатами розгляду наданих документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 є не достатнім для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій і становить 29 років 10 місяців 28 днів.

2.16. Враховуючи вказане вище, відсутні правові підстави для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої п.7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Позиція відповідача-2

2.17. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 також зазначив, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

2.18. Так вказує, що розглянувши заяву від 08.03.2023 року №427 та наданні документи позивачки, щодо призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Головним управлінням прийнято рішення №76 від 15.03.2023 року про відмову.

2.19. Згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 одноразова грошова допомога у розмірі 10 місячних пенсій виплачується особам, які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах й установах державної або комунальної форми власності на посадах, які надають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів є- ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення і мають страховий стаж на таких посадах 30 років - для жінок, а також якщо вони до цього не отримували будь-якої пенсії.

2.20. За таких обставин та керуючись пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058, прийнято рішення, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, за відсутності необхідного страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років 30 років, в наявності 29 років 10 місяців 28 днів.

2.21. Оскільки позивачка не має 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстав для виплати грошової допомоги немає.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

3.2. 08.03.2023 року позивач звернулась до ГУ ПФУ у Чернівецькій області із заявою щодо виплати їй одноразової грошової допомоги як пенсіонеру відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

3.3. Однак, листом від 22.03.2023 року ГУ ПФУ у Чернівецькій області повідомило позивача, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №76 від 15.03.2023 року їй відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

3.4. Дослідженням рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №76 від 15.03.2023 року судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги слугувало те, що позивач не має необхідних, згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, в наявності лише 29 років 10 місяців 28 днів.

3.5. Як повідомляє позивач та не заперечується представниками відповідачів, до страхового стажу на посадах в закладах та установах державної або комунальної форми власності не враховано період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року вихователем дошкільного закладу у совхозі «Ленинский путь» (Ленінський шлях).

3.6. Загальний страховий стаж позивача складає 41 рік 1 місяць 7 днів, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком стажу (форма РС-право).

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

4.2. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

4.3. Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

4.4. За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

4.5. Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про виплату грошової допомоги).

4.6. Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV Особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

4.7. Системний аналіз вказаної норми визначає, що при призначенні пенсії за віком виплата грошової допомоги здійснюється: 1) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах; та 2) особам, які до цього не отримували будь-яку пенсію.

4.8. Згідно пункту "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати зокрема з з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

4.9. Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок № 1191).

4.10. Згідно пункту 1 Порядку №1191 цей порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

4.11. Згідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

4.12. Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

4.13. Дана норма Закону кореспондується також з положенням пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, де зокрема передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

4.14. Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

4.15. Як підтверджується аргументами сторін, а також згідно із записами наявної у справі копії трудової книжки ОСОБА_1 з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року працювала вихователем дошкільного закладу у Совхозі «Ленинский путь».

4.16. Суд зазначає, що Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

4.17. Згідно розділу 1 Переліку № 909 до закладів освіти відносяться, серед іншого, дошкільні навчальні заклади. В зазначених закладах визначено наступні посади: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

4.18. З огляду на це, суд зазначає, що переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років в дошкільних навчальних закладах, передбачена посада вихователя та посада завідуючої дитячими яслами.

4.19. Однак, як зазначає позивач, зазначений період роботи не зарахований до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги.

4.20. При цьому, ні у оскаржуваному рішенні, ні у відзивах на позовні заяві представниками відповідачів, не зазначено жодного обґрунтування підстав не зарахування періоду роботи позивача з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року на посаді вихователя дошкільного закладу у Совхозі «Ленинский путь» до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги.

4.21. Суд вважає за необхідне зазначити, що приміткою 2 до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

4.22. Поряд з цим, суд зазначає, що правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи дошкільної освіти, яка забезпечує розвиток, виховання і навчання дитини, ґрунтується на поєднанні сімейного та суспільного виховання, досягненнях вітчизняної науки, надбаннях світового педагогічного досвіду, сприяє формуванню цінностей демократичного правового суспільства в Україні визначені Законом України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 року № 2628-III (далі Закон № 2628-III).

4.23. Як визначено частиною 1 статті 11 Закону № 2628-III заклад дошкільної освіти - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту.

4.24. Частинами 1, 2 статті 13 Закону № 2628-III передбачено, що заклад дошкільної освіти діє на підставі статуту. Фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності яких є освітня діяльність, діють на підставі власних положень про них.

Установчі документи розробляються відповідно до Конституції України, Закону України "Про освіту", цього Закону, Положення про заклад дошкільної освіти, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

4.25. У свою чергу, згідно статті 15 Закону № 2628-III заклад дошкільної освіти є юридичною особою. Форма власності закладу дошкільної освіти визначається відповідно до законодавства. Заклади дошкільної освіти можуть бути засновані на засадах державно-приватного партнерства (корпоративний заклад дошкільної освіти) (частина 1 статті 15). Статус державного має заклад дошкільної освіти, заснований на державній формі власності (частина 2 статті 15). Статус комунального має заклад дошкільної освіти, заснований на комунальній формі власності (частина 3 статті 15). Статус приватного має заклад дошкільної освіти, заснований на приватній формі власності (частина 4 статті 15). Статус корпоративного має заклад дошкільної освіти, заснований кількома суб`єктами різних форм власності на засадах державно-приватного партнерства, особливості управління яким визначаються засновницьким договором та статутом (частина 5 статті 15). Права та обов`язки закладу дошкільної освіти, передбачені Законом України "Про освіту", цим та іншими законами, мають також фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності яких є освітня діяльність у сфері дошкільної освіти (частина 6 статті 15).

4.26. Аналіз вищевказаних положень Закону № 2628-III свідчить про те, що заклади дошкільної освіти є різняться за формою власності, а саме можуть бути державними, комунальними, приватними та корпоративними.

4.27. У свою чергу, як зазначено судом вище, системний аналіз пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначає, що при призначенні пенсії за віком виплата грошової допомоги здійснюється: 1) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах; та 2) особам, які до цього не отримували будь-яку пенсію.

4.28. Вказана норма не містить зазначення інших закладів та установ, окрім тих, які засновані на державній та комунальній формі власності, тобто не містить розширеного переліку таких установ за способом заснування.

4.29. При цьому суд вважає, що граматична форма вираження у вказаній нормі обрана законодавцем не помилково без зазначення закладів та установ, які засновані на інших формах власності, а є чітким способом регулювання визначеної сфери правовідносин.

4.30. Суд наголошує, що особливості прав щодо одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, полягають у тому, що такі права мають ґрунтуватися на належних та допустимих доказах їх наявності у відповідної особи.

4.31. Дійсно, позивачем у цій справі не надано суду жодних установчих документів (зокрема статутів) дитячому садочку Совхозу «Ленинский путь», якими було б визначено їх форму власності.

4.32. Однак, суд зазначає, що відповідно до статей 16, 18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

4.33. Таким чином, в період роботи позивача з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

4.34. Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20 квітня 1978 року основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

4.35. Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

4.36. У спірний період роботи позивача діяла Конституція УРСР від 30 січня 1937 року, якою також визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста.

4.37. Зважаючи на те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

4.38. Таким чином, суд вважає, що період роботи позивача з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року на посаді вихователя дошкільного закладу у Совхозі «Ленинский путь» безпідставно не зарахований до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

4.39. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду 31 січня 2019 року у справі466/2943/17.

4.40. Суд в чергове зазначає, що визначальним, згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, для призначення та виплати грошової допомоги, є серед іншого те, що особа, на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах.

4.41. Враховуючи, що період роботи позивача з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року підлягає зарахуванню до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, то з урахуванням вже зарахованого позивачу зазначеного стажу такий становитиме більше 30 років.

4.42. Вищевказане у свої сукупності свідчить про наявність у ОСОБА_1 права при призначенні пенсії за віком на призначення та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ж частини 2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

5.3. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті грошової допомоги, діяв не на підставі Конституції та законів України.

5.4. Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

5.5. Стосовно обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне. Так, позивач просить суд визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області №76 від 15.03.2023 року, яким їй відмовлено в призначенні та виплаті відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV десяти місячних пенсій та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року; виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно пункту 7-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

5.6. Так, суд зазначає, що призначення та визначення розміру пенсійних виплат, які підлягають виплаті на користь позивача, належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

5.7. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що при прийнятті рішення відповідачем щодо призначення позивачу грошової допомоги відсутній адміністративний розсуд, оскільки розсуд передбачає повноваження обирати у конкретній ситуації з правомірних альтернатив відповідний правомірний варіант поведінки/рішення. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слів може, або.

5.8. У випадку, коли повноваження суб`єкта владних повноважень сформульовані через формулу дихотомії задоволити-відмовити, а фактично законодавство не передбачає альтернативи рішення при зверненні особи у разі виконання нею вимог закону, будь-які дискусії про дискреційні повноваження стають безпредметними. Встановити наявність чи відсутність умов дії норми не можна відносити до адміністративного розсуду.

5.9. З 1 квітня органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 339/35961.

5.10. Судом у цій справі встановлено, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, згідно принципу екстериторіальності, визначено належним територіальним органом Пенсійного фонду України для розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначання та виплати грошової допомоги. У свою чергу, оскільки рішенням вказаного територіального органу Пенсійного фонду України протиправно відмовлено у призначанні та виплаті грошової допомоги позивачу, то саме такий орган має завершити процедуру належного розгляду заяви позивача, та як наслідок з урахуванням висновків суду, у визначеному чинним законодавством порядку, призначити та виплатити ОСОБА_1 належну їй грошову допомогу.

5.11. Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року, є не обґрунтованими. Натомість такі дії належить вчинити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

5.12. А тому, враховуючи положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог та з метою відновлення порушених прав позивача змінити спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року.

5.13. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав викладених у його мотивувальній частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. В силу частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.06.2023 року.

6.3. У зв`язку із тим, що цей позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 900,00 грн. (пропорційно задоволеним вимогам) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, який і порушив права позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77,90,241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області №76 від 15.03.2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період роботи з 02.08.1982 року по 05.01.1990 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 20.06.2023 року судового збору у розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ).

Суддя О.В. Анісімов