Справа № 541/3994/23
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/3994/23
Номер провадження 2-а/541/2/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю представника позивача адвоката Жаги Е.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником транспортного засобу VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 04.04.2019 року. За зареєстрованим місцем проживання, йому надійшла постанова про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА№00012141 від 20.07.2023 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 27.06.2023 року о 17 год. 12 хв., за адресою Н-11, км. 76+702, Дніпропетровської області, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є він. Також, відповідно до змісту даної постанови, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної висоти транспортного засобу на 5,05% (0,202 м), при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м., відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України. За вказане адміністративне правопорушення, його, як власника транспортного засобу VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гри. 00 коп., тоді як згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП України в разі несплати ним штрафу в строк, установлений ч. 2 ст. 300-2 КУпАП України, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 17 000 грн. Також позивач зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною, винесеною без належного з`ясування усіх обставин справи щодо його вини та складу адміністративного правопорушення та такою, що підлягає скасуванню. Загальна висота транспортного засобу не перевищувала гранично допустимі норми 4 м, оскільки транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп ТХ 34 СS, д.н.з. НОМЕР_3 , проходили технічну перевірку, що підтверджується протоколами перевірки технічного стану транспортних засобів №01092-00439-23 та №01092-00438-23 від 14.04.2023 року. Отже, вантаж наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів та висота транспортного засобу з напівпричепом не перевищувала параметрів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху. У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Окрім того, під час автоматичної фіксації адміністративного правопорушення не було визначено тип транспортного засобу з напівпричепом та відповідно не було враховано цю інформацію під час розгляду справи, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу, категорії транспортного засобу, а також типу транспортного засобу. Позивач вважає, що вказана постанова винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 (далі - Інструкція), зазначені в ній відомості не відповідають дійсним обставинам, не підтверджені належними доказами, та з постанови не вбачається вчинення ним порушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Постанова не містять належним чином встановлених у повному обсязі параметрів транспортного засобу з метою виявлення вчинення адміністративного правопорушення, зокрема категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу (повна маса, ширина, висота, довжина), розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортних засобів на відповідній ділянці автомобільної дороги. Вважає, що зазначеними доказами спростовується факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КупАП. Окрім того, позивач зазначає, що постанову про адміністративне правопорушення серії АА№00012141 від 20.07.2023 року він отримав 08.11.2023 року від Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Державна служба України з безпеки на транспорті не повідомляла його про дане адміністративне правопорушення та на його адресу повідомлень щодо адміністративного правопорушення не надходило. Про дане адміністративне правопорушення він дізнався, отримавши лист відділу державної виконавчої служби, яким відкрито виконавче провадження №72922784 від 02.10.2023 року про примусове виконання постанови №АА 00012141 від 20.07.2023 року. Оскаржувана постанова отримана ним 08.11.2023 року. У зв`язку з викладеними обставинами він був позбавлений можливості подати до суду відповідний позов, у строк, визначений ч. 2 ст. 286 КАС України. На підставі викладеного позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом, визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА№00012141 від 20.07.2023 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУ пАП України.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2023 року по справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення даного адміністративного позову та зупинено стягнення на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА №00012141 від 20.07.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафуу розмірі 8500 гривень.

29 листопада 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постанова, що оскаржується позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Дії Укртрансбезпеки щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, винесення оскаржуваної постанови та притягнення позивача до відповідальності у виді штрафу в розмірі 8 500, 00 грн є правомірними. Дії відповідача під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України. В свою чергу, позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. Твердження Позивача про незаконність та безпідставність оскаржуваної постанови не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі та доданими до даного відзиву документами. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю (а. с. 44-74).

Представник позивача адвокат Жага Е.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив задовольнити позов з підстав викладених в позові. Вказував, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови від 27.06.2023 року за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів загальної висоти транспортного засобу на 5,05% (0,202 м.), хоча 14.04.2023 даний транспортний засіб проходив технічний огляд і його фактична висота не перевищує 4 м. Зазначив, що допускається перевищенням нормативних параметрів загальної висоти транспортного засобу до 5%, а в оскаржуваній постанові даний показник перевищено лише на 5,05%. Хоча висоту збільшувати немає сенсу, оскільки це не вага.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повторно про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази прийшов до наступних висновків.

Згідно з положенням ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 6 ст. 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 6 ст. 121 КАС України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Позивач в позовній заяві заявив вимогу про поновлення строку звернення до суду, зазначивши, що ним пропущено строк подання позовної заяви, так як постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі АА№00012141 від 20.07.2023 року він отримав 08.11.2023, отримавши лист від Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким відкрито виконавче провадження №72922784 від 02.10.2023 року про примусове виконання даної постанови. Вказані обставини об`єктивно підтверджуються доказами доданими до заяви. Позовну заяву подано 17 листопада 2023 року, тобто в десятиденний строк з дня отримання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню позивачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 04.04.2019 року (а. с. 15).

Встановлено, що 20.07.2023 винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА№00012141 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУ пАП У країни (а. с. 20).

З постанови вбачається, що 27.06.2023 року о 17 год. 12 хв., за адресою Н-11, км. 76+702, Дніпропетровської області, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Також, відповідно до змісту даної постанови, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної висоти транспортного засобу на 5,05% (0,202 м.), при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м., за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132 - 1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Порушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WІM 78, WAGA-WІM35, зав. №16, який відповідає вимогам і має сертифікат перевірки типу UA.TR. 113-0695-21; сертифікат відповідності: UA.TR. 113-0695/11F-22 (підсистема габаритного контролю) та сертифікат перевірки типу UA.TR. 113-0619/11F-22 сертифікат відповідності: UA.TR. 113-0619/11F-22 (підсистема вагового контролю) (а.с.67-69).

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

За змістом приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17; 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, 14.08.2019 у справі № 199/8466/16.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі Конвенція ) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки кримінальним обвинуваченням у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином судом визнається обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Згідно з положеннями ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст.ст. 72 -77 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншим встановленим законом способом.

Положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України регулюються Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Пунктом 1.3 ПДР України регламентовано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 3 Положення).

Згідно з п. п. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.

За приписами п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: 2) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; 15) здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; 29) у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно п. 7 Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, спеціалізовані та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення перевірок на дорозі.

Відповідно до ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України Про автомобільні дороги рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила проїзду), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 ПДР України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Як передбачено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

До аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.07.2019 по справі №803/1540/16.

У справі, що розглядається позивачем не надано доказів у підтвердження того, що транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , мав спеціальний дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документ про внесення плати за проїзд.

Стаття 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Приписами ч. 2 ст. 132-1 КУпАП визначено наступне порушення: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно оскаржуваної постанови від 27.06.2023 перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме: загальної висоти транспортного засобу на 5,05% (0,202 м.), при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м.

14 липня 2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що дозволяє накладення штрафів за порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

За правилами ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 132-1 цього Кодексу, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Загальним суб`єктом адміністративного проступку (правопорушення) вважається осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.

Спеціальним суб`єктом є особа, яка може бути визнана суб`єктом конкретного адміністративного правопорушення, а відтак притягнута до адміністративної відповідальності за наявності у неї, крім ознак загального суб`єкта, певних додаткових ознак.

Суб`єктами адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), виступають юридичні та фізичні особи, за якими зареєстровано транспортний засіб. Такими особами можуть бути власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах.

Отже, суб`єктом правопорушення даної категорії справ можуть бути належний користувач транспортного засобу, фізична особа за якою зареєстровано транспортний засіб, керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи; особа, яка ввезла транспортний засіб на іноземній реєстрації на територію України.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; мета даних, сформованих автоматичним пунктом.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Таким чином, під час розгляду справи посадова особа Укртрансбезпеки використовує, зокрема, відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Статтею 279-1 КУпАП передбачені випадки звільнення особи від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У даній справі позивачем не було надано жодних доказів, які підтверджували б існування вище зазначених підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Не виконання відповідних дій унеможливлює звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Твердження позивача про те, що вантаж наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів та висота транспортного засобу з напівпричепом не перевищувала параметрів, визначених п.22.5 Правил дорожнього руху, суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на припущеннях.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (далі - Порядок №1174).

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Згідно з пунктами 11-12 Порядку №1174 автоматичні пункти, якими фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, забезпечують, зокрема, вимірювання габаритів транспортного засобу.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163.

Технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №163, на підтвердження чого відповідачем надано копії сертифікату перевірки типу та сертифікату відповідності (а.с. 67-69).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог визначених у додатку.

Положеннями пункту 12 Порядку №1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати, зокрема, вимірювання габаритів транспортного засобу.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно- телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку №1174).

Згідно пункту 15 Порядку №1174 метадані повинні містити дані про:

засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/ або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі);

фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знаку транспортного засобу, фотографія державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/ або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знаку,-

відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку №1174).

Судом встановлено, що оспорюване правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WІM 78, WAGA-WІM35, зав. №16, який відповідає вимогам і має сертифікат перевірки типу UA.TR. 113-0695-21; сертифікат відповідності: UA.TR. 113-0695/11F-22 (підсистема габаритного контролю) та сертифікат перевірки типу UA.TR. 113-0619/11F-22 сертифікат відповідності: UA.TR. 113-0619/11F-22 (підсистема вагового контролю) (а.с.67-69).

Отже, враховуючи проходження вказаним пристроєм процедури сертифікації в Україні, суд не вбачає підстав вважати, що встановлена ним висота транспортного засобу у місці вчинення спірного правопорушення не відповідала дійсності.

Оскаржувана постанова містить всі передбачені законодавством відомості щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується, зокрема: 1) фотографіями транспортного засобу, здійсненими в момент проїзду через автоматичний пункт; 2) інформаційною карткою автоматичного пункту габаритно - вагового контролю, сформованою автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого Позивачем; 3) витягом з програми АРМ-аудиту щодо виявленого правопорушення (а.с. 62-66).

Фотографії руху транспортного засобу через автоматичний пункт також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланнями, які є у кожній постанові, та можуть бути перевірені на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності (роздруківка відомостей веб-сайту надана відповідачем (а.с. 65-66)).

Інформаційна картка безпосередньо формується автоматичним пунктом та надсилається уповноваженій посадовій особі, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, у вигляді метаданих та використовується нею при встановленні події та складу адміністративного правопорушення, відображає, як саме відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зміст постанови АА №00012141 від 20.07.2023 відображає усі істотні ознаки складу правопорушення, усі відомості, які містяться в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам чинного законодавства.

Зокрема, постанова містить інформацію про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритним транспортним засобом автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами у вигляді зазначення конкретних габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, фактичної висоти транспортного засобу та висоти з урахуванням похибки.

Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під руху великогабаритним транспортним засобом позивача підтверджується загальними результатами автофіксації, які, у випадку, якщо вони не перевищують нормативні габаритно-вагові параметри, не підлягаю зазначенню у постанові.

З матеріалів, долучених до відзиву, вбачається, що порушення стосуються саме нормативних габаритних параметрів висоти транспортного засобу в аспекті перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Вказані відомості містяться у інформаційній картці автоматичного пункту габаритно-вагового контролю (висота «height» 4262 мм), сформованій автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, яка використовувалась відповідачем при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У подальшому така інформація від автоматичних пунктів була передана до системи у вигляді метаданих, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями.

Суд вважає також помилковим посилання позивача на невідповідність змісту оскаржуваної постанови вимогам чинного законодавства, зокрема, додатку №1 до Інструкції №512, з огляду на відсутність у ній встановлених відомостей про категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу (повну масу, ширину, висоту, довжину), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортних засобів на відповідній ділянці дороги, оскільки на підтвердження зазначеного позивач посилається на норми законодавства (зокрема, редакцію додатку №1 Інструкції №512), які на момент виникнення спірних правовідносин та винесення оскаржуваної постанови (20.07.2023) втратили чинність.

Зокрема, згідно пункту 3 Інструкції №512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Так, відповідно до додатку 1 до Інструкції №512 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та на данин час) в постанові має міститися виключно інформація про дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, зазначеної у статті 143 КУпАП, дата народження, місце проживання (перебування), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, опис обставин, установлених під час розгляду справи. Зазначення в тексті постанови інших відомостей, зокрема, про категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу, положеннями даного нормативно-правового акту не передбачено. При цьому, редакція додатку №1 до Інструкції №512, яка передбачала обов`язок зазначення вказаних відомостей в постанові та на яку посилається Позивач в обґрунтування позовних вимог, втратила чинність 10.06.2022, тобто більше ніж за рік до дати винесення оскаржуваної постанови серії АА №00012141 - 20.07.2023. Таким чином, як наразі, так і на момент виникнення спірних правовідносин ні нормами КУпАП, ні нормами Інструкції №512 не передбачено обов`язкового зазначення вказаних відомостей в тексті постанови.

Крім того, доводи позивача про відсутність в постанові відомостей про повну масу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу, номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортних засобів не відповідають дійсності, адже відповідні відомості безпосередньо зазначені в оскаржуваній постанові в розділі «Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення». При цьому, допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги зазначаються в постанові шляхом посилання на пункт 22.5 Правил дорожнього руху, що не передбачає диференціації вагових параметрів транспортних засобів залежно від тієї чи іншої ділянки дороги, що унеможливлює помилкове тлумачення у вказаному аспекті, та безпосередньо зазначені в описовій частині постанови.

Так само необґрунтованими є доводи позивача про відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про напівпричіп FRUEHAUF ТХ 34 CS, д.н.з. НОМЕР_3 , що рухався разом з транспортним засобом VOLVO FH 13.400, державний номерний знак НОМЕР_1 , вважаємо за доцільне зазначити, що з результатів автоматичної фіксації вбачається, що засобами автофіксації було зафіксовано транспортний засіб: VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом FRUEHAUF ТХ 34 CS, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується фотографіями транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт та відомостями інформаційної картки габаритно-вагового контролю. Тобто, автофіксацією встановлено, що перевищення нормативних параметрів, встановлених п. 22.5 ПДР допущено транспортним засобом, який складається з тягача та напівпричепу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», причіп напівпричіп транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сідельний тягач автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричіп це транспортний засіб без власного джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів і власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за статтею 132-1 КУпАП.

Нормативні параметри, передбачені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України (нормою права, за порушення якого передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП), визначені для руху саме транспортних засобів та їх составів.

Тож, сам по собі напівпричіп FRUEHAUF ТХ 34 CS, д.н.з. НОМЕР_3 , рухатися не міг, а лише за допомогою тягача. Таким чином, у постане зазначено лише тягач VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , який допустив перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України. При цьому, редакція додатку №1 Інструкції №512, яка передбачала обов`язкове зазначення в постанові відомостей про причеп (напівпричеп) на момент виникнення спірних правовідносин втратила чинність.

Таким чином, зміст постанови АА №00012141 від 20.07.2023 відображає усі істотні ознаки складу правопорушення.

Фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 78, WAGA-WIM35, зав. №16.

Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 78, WAGA-WIM35, зав. №16 відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №163, що підтверджується наданими копіями сертифікату перевірки типу та сертифікату відповідності (а. с. 67-69).

При цьому, здійснення габаритно-вагового контролю відбулося з використанням технічно справного зважувального обладнання, щодо якого проведено періодичну повірку (метрологічну атестацію). Таким чином, факт перевищення Позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, зафіксований за допомогою даних WIM-комплексу, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу.

Відтак, доводи позивача про наявність сумнівів у достовірності зафіксованих даних не відповідають дійсності та спростовуються фактичними обставинами справи.

В свою чергу, постановою про адміністративне правопорушення серії АА №00012141 від 20.07.2023 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а саме: перевищення загальної висоти транспортного засобу на 5.05% (0.202 м.), при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м., та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

При цьому, фактично зафіксована висота транспортного засобу становила 4,262 м (4262 мм); висота з урахуванням похибки вагового комплексу - 4,202 м (4202 мм). Перевищення нормативних габаритних параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT) Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь.

Відсоткове та натуральне значення перевищення параметрів габариту транспорт засобів отримується з урахуванням допустимої похибки вимірювання автоматичного комплексу, яка складає для параметру висоти транспортного засобу - 60 мм.

Так, відповідно до постанови серії АА №00012141 від 20.07.2023, формула розрахунку відсотків перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під часу руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами наступна:

*% перевищення = ((Хфакт ? Хнорм ? похибка пристрою)/Хнорм)*100, де

Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Похибка пристрою регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134- 1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Згідно формули, зроблено розрахунки та встановлено перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР України: - загальної висоти транспортного засобу на 5.05% (0.202 м.), при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м:

Розрахунок *% перевищення = ((X факт - X норм ? похибка пристрою)/Х норм)*100

*% перевищення = ((4262 мм- 4000 мм - 60)/4000)*100=5,05%

Перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням похибки вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги, про що прямо вказав постанові із зазначенням застосованої формули.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що загальна висота транспортного засобу не перевищувала гранично допустимі норми 4 м, оскільки транспортний засіб VOLVO FH 13.400, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп FRUEHAUF ТХ 34 СS, д.н.з. НОМЕР_3 , проходили технічну перевірку, що підтверджується протоколами перевірки технічного стану транспортних засобів №01092-00439-23 та №01092-00438-23 від 14.04.2023 року.

Суд вважає безпідставними вказані твердження позивача, оскільки вказані протоколи взагалі не містять жодних відомостей щодо габаритних параметрів вказаних транспортних засобів, зокрема, щодо їх висоти. Так, проведення обов`язкового періодичного контролю транспортного засобу та видача відповідного протоколу перевірки технічного стану регламентовано нормами Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (далі - Порядок №137).

Відповідно до положень зазначеного Порядку №137 перевірка технічного стану транспортного засобу процес визначення відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам.

Перевірка технічного стану проводиться в обсягах, визначених додатком 5 до Порядку №137.

При цьому, обсяги перевірки, визначені вказаним додатком 5, включають низку заходів щодо ідентифікації транспортного засобу, перевірки справності гальмівної системи, системи керування, оглядовості, фар, світловідбивачів та електрообладнання, осей, коліс, шин та підвіски, шасі та елементів закріплення на шасі, іншого допоміжного обладнання обсягу викидів та не включають перевірку габаритних параметрів транспортного засобу (ширини, висоти чи довжини).

Відповідно, положення протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, у тому числі наданих позивачем, не містять жодних відомостей щодо відповідності чи невідповідності габаритних параметрів, зокрема, висоти транспортного засобу, встановленим законодавством нормативам.

Натомість, у наданих позивачем протоколах міститься виключно інформація про дату складання такого протоколу, місце проведення та суб`єкта технічного контролю, VIN або номер кузова (рами), категорію, марку, модель, номерний знак транспортного засобу, показник одометра, дату державної реєстрації, відомості про переобладнання транспортного засобу, екологічний рівень, вантажність, призначення, дату проходження чергового технічного контролю, а також характеристики гальмової системи.

Відтак, надані позивачем до позовної заяви протоколи перевірки технічного стану транспортного засобу жодним чином не стосуються фактичних обставин справи та не можуть бути належними та допустимими доказами відповідності фактичних параметрів висоти транспортного засобу нормативним габаритним параметрам, а тому не можуть братися до уваги під час вирішення даного спору.

Отже, ці та решта доводів позивача про відсутність події адміністративного правопорушення, на думку суду, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи.

Відповідно до п.п. 16, 17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведені положення законів України та інших нормативних актів, проаналізованих вище, суд приходить до висновку, що зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, відповідає вимогам щодо до змісту постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі, визначеним законодавцем та закріпленим в п.17 Порядку №1174, а також у ст. 283 КУпАП.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення у справі Проніна проти України , від 18 липня 2006 року).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 10 - 12, 19, 20, 72, 73, 77, 78, 90, 94, 157, 242 - 245, 286 КАС України, суд,

В и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00012141 від 20.07.2023 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 19 січня 2024 року.

Суддя: О. М. Дністрян