Справа № 140/18290/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/18290/23

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Дмитрук В.В., вивчивши позовну заяву поданим адвокатом Лавренчуком Олександром Володимировичем в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов поданий адвокатом Лавренчуком Олександром Володимировичем в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, який містить наступні позовні вимоги:

1) скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 2217А «Про результати службового розслідування», як незаконний;

2) нарахувати та виплати грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплату солдату ОСОБА_1 внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: 1) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, 2) нової редакції адміністративного позову (в тому числі примірник для відповідача), яка міститиме належний виклад позовних вимог.

Ухвалою від 28.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи повернуто позивачу без розгляду в зв`язку із не усуненням недоліків вказаних в ухвалі від 10.07.2023.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 апеляційну скаргу представника позивача задоволено та скасовано ухвалу від 28.07.2023, а справу направлено для продовження розгляду.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на отримання представником позивача оскаржуваної ухвали 17.07.2023 та направлення на адресу суду 27.07.2023 (тобто у встановлений судом 10-денний строк для усунення недоліків) виправленої редакції позовної заяви.

Таким чином, чинною є ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

У вказаній ухвалі суддею було наведено наступні обставини:

1. Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, матеріали службового розслідування, в тому числі акт службового розслідування. було отримано представником позивача адвокатом Лавренчуком О.В. 22.04.2023, натомість до суду з адміністративним позовом позивач (представник позивача) звернувся лише 29.06.2023 (дата здачі адміністративного позову у поштове відділення зв`язку), тобто після закінчення місячного строку на звернення до суду, однак заяви про поновлення пропущеного строку до адміністративного позову долучено не було, натомість в позовній заяві (п.1 прохальної частини) представник позивача просить поновити строк оскарження наказу, однак жодних причин пропуску строку позовна заява не містить.

2. Представник позивача просить скасувати як незаконний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.09.2022 №2217А «Про результати службового розслідування», з якого вбачається, що він стосується прав та інтересів не лише позивача, а й ряду інших військовослужбовців, однак доказів на представництво інтересів зазначених в наказі осіб шляхом пред`явлення даного позову до позовної заяви не долучено. Крім того, заявлена позовна вимога щодо стягнення грошових коштів жодним чином не конкретизована якого виду ці виплати, за який період тощо.

На усунення недоліків позовної заяви, як вже зазначалось судом, 27.07.2023 представником позивача на адресу суду була надіслана нова редакція позовної заяви, яка містила повністю аналогічні позовні вимоги, без жодних уточнень та редагувань, а також клопотання про поновлення строку на звернення до суду, яке вмотивовано наступним:

1) позивач лише в січні 2023 року дізнався від військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 в межах отримання відповіді на адвокатський запит від 28.12.2022 дізнався про наявність такого оскаржуваного наказу, через посередництво адвоката, як його повноважного представника, та за сприяння і згоди ОСОБА_2 отримав копію наказу від представника, то ОСОБА_1 в перших числах січня 2023 року орієнтовно 5 січня зміг дізнатися, який саме документ, чиє рішення суб`єкта владних повноважень йому необхідно оскаржувати з метою відновлення порушених прав і законних інтересів, саме з 05.01.2023 року і розпочався відлік шестимісячного терміну для оскарження відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 №2217А «Про результати службового розслідування»;

2) позов в інтересах ОСОБА_1 був датований 28.06.2023 і направлений до суду 29.06.2023 року, поданий у чіткій відповідності з вимогами КАС України (частина друга статті 122 КАС України).

Таким чином, в ухвалі про продовження процесуального строку від 27.12.2023 судом констатовано, що жоден з недоліків позовної заяви позивачем (представником позивача) не усунуто, а заявлене в самій позовній заяві клопотання про поновлення строків на звернення до суду не містить поважних причин його пропуску оскільки представник позивача підтверджує власноруч про недотримання місячного строку на звернення до суду, вважаючи, що такий строк повинен складати 6 місяців.

В зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 27.12.2023 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою від 10.07.2023 про залишення позовної заяви без руху, встановивши строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Представнику позивача (позивачу) у зазначений строк необхідно було усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання до суду:

1) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку та надавши відповідні докази на їх підтвердження;

2) нової редакції позовної заяви (в тому числі примірник для відповідача), яка міститиме належний виклад позовних вимог;

3) належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують порушення прав позивача в частині невиплати грошових коштів внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення (картки особового рахунку військовослужбовця тощо).

Також представнику позивача (позивачу) у вказаний строк необхідно було подати до суду відомості про наявність або відсутність в позивача та його представника електронного кабінету.

Копію ухвали судді від 27.12.2023 про продовження процесуального строку отримана представником позивача 28.12.2023 о 21:22 (довідка про доставку електронного листа), в той час як рекомендоване поштове відправлення вручене позивачу (представнику позивача) 05.01.2024, відповідно суд вважає, що строк для усунення недоліків позовної заяви фактично встановлено по 15.01.2024 включно.

17.01.2024 на адресу суду від представника позивача надійшов лист від 08.01.2024, до якого долучено:

а) два примірники нової редакції позовної заяви, яка містить відомості про наявність електронного кабінету в позивача та його представника, а також наступні позовні вимоги:

1) скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 2217А «Про результати службового розслідування», як незаконний (позовна вимога 1);

2) нарахувати та виплати грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплату солдату ОСОБА_1 внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення за серпень 2022 року, а саме 85 927 грн 99 коп. (позовна вимога 2);

б) копія витягу руху коштів на картковому рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк»;

в) заяву про поновлення строку на звернення до суду, яка вмотивована наступним:

- з актом службового розслідування та оскаржуваним наказом не був ознайомлений;

- позивач з 15.06.2022 перебуває в зоні бойових дій, що є підставою для поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.

З огляду на вищевикладене, представником позивача усунуто недоліки виключно щодо конкретизації позовної вимоги 2 та подання окремих копій документів, що підтверджують порушення прав позивача в частині невиплати грошових коштів внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення, в той час як суд вже третє констатує, що представник позивача просить скасувати як незаконний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.09.2022 №2217А «Про результати службового розслідування» (позовна вимога 1), з якого вбачається, що він стосується прав та інтересів не лише позивача, а й ряду інших військовослужбовців, однак доказів на представництво інтересів зазначених в наказі осіб шляхом пред`явлення даного позову до позовної заяви не долучено, а відтак, недоліки позовної заяви в цій частині не усунуто.

Стосовно поданої заяви про поновлення строку на звернення до суду та викладених у ній доводів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

У даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Адвокат Лавренчук О.В. в інтересах ОСОБА_1 29.06.2023 (дата на конверті) звернувся до суду з цим позовом, тобто з пропуском встановленого частиною 5 статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

При цьому, суд зауважує, що грошове забезпечення є щомісячним регулярним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує та така особа щомісяця вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено припинення певних виплат.

З матеріалів позовної заяви слідує, що 17.10.2022 позивач уклав з адвокатом Лавренчуком О.В. договір про надання правової (правничої) допомоги послуг захисника/представника, предметом якого є надання необхідної правової допомоги довірителю.

При цьому, адвокат Лавренчук О.В. 22.04.2023 за № 3718 отримав від Військової частини НОМЕР_1 відповідь на запит стосовно надання інформації щодо неналежного виконання обов`язків військової служби окремими військовослужбовцями 1 стрілецького батальйону, в тому числі ОСОБА_1 , а відтак, позивачу вже у жовтні 2022 року було відомо про порушення його прав, свобод та інтересів, наслідком яких стало недоотримання належних виплат військовослужбовцю, та зі змісту позовної заяви, в якій заявлено про поновлення строку звернення до суду, не вбачалося, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений КАС України строк.

В позовній заяві представником позивача підтверджено те, що позивач в січні 2023 року дізнався від військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 в межах отримання відповіді на адвокатський запит від 28.12.2022 дізнався про наявність такого оскаржуваного наказу, через посередництво адвоката, як його повноважного представника, та за сприяння і згоди ОСОБА_2 отримав копію наказу від представника, то ОСОБА_1 в перших числах січня 2023 року орієнтовно 5 січня зміг дізнатися, який саме документ, чиє рішення суб`єкта владних повноважень йому необхідно оскаржувати з метою відновлення порушених прав і законних інтересів, саме з 05.01.2023 року і розпочався відлік шестимісячного терміну для оскарження відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 №2217А «Про результати службового розслідування», в той же час, як зазначалось вище, даний позов представник позивача - адвокат Лавренчук О.В. скерував до суду 29.06.2023, що свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

Жодних інших підстав для поновлення строку звернення до суду у новій редакції позовної заяви не зазначено та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не долучено, в той час як невиконання вимог процесуального закону представником позивача щодо дотримання строків на звернення до суду, не є поважною причиною для поновлення таких строків.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У цьому аспекті суд звертає увагу на сформулюваний Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 у справі № 160/6211/21 правовий висновок, відповідно до якого встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого законом або судом проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень або судове рішення отримують додаткову легітимність (стабільність) та не передбачатимуть можливості перегляду (скасування), а правові наслідки їх прийняття (вчинення) не будуть відмінені. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, а також судового рішення. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності, поведінки сторін, значимості справи та її впливу на суспільні відносини і національну безпеку, наявності фундаментальної судової помилки, а також непереборності обставин, що спричинили пропуск строку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було дотримано строку звернення до суду без наявності на те поважних причин, що не залежали від волевиявлення особи, яка звертається до суду із позовом, та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з вказаними позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого частини 2 статті 122 КАС України строку, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не подано, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов в частині зазначених позовних вимог.

Крім того, ще однією, самостійною підставою для повернення позовної заяви, є невиконання позивачем (представником позивача), вимог ухвал суду від 10.07.2023 про залишення позовної заяви без руху та від 27.12.2023 про продовження процесуального строку в частині належного викладу позовної вимоги 1 (її конкретизації).

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, статтею 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.В. Дмитрук