Справа № 480/10807/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 р. Справа № 480/10807/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/10807/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2023 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку йому грошової допомоги на оздоровлення , передбаченої ст. 10-1 та ч.3 ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соцальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі -Закон №2011-ХІІ) за 2015, 2016, 2017 роки;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 10-1 та ч.3 ст. 15 Закону №2011-ХІІ з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» за 2015. 2016, 2017 роки.

09.10.2023 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

23.10.2023 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, невідповідність нормам процесуального права, просив скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що предметом розгляду даної справи є порушення законодавства про оплату праці, тому підлягають врахуванню норми ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Посилався на практику Верховного Суду, а саме постанов від 27.04.2023 по справі №300/4201/22, від 27.04.2023 по справі №420/14777/22, від 18.10.2023 у справі №380/14605/22.

Зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, новій редакції, встановлено тримісячний строк звернення до суду з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.07.2023 №219 позивача було звільнено, виключено зі складу та усіх видів забезпечення. Відомості про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення було надано 16.09.2023. Позивач звернувся до суду з позовом 03.10.2023, тобто в межах місячного строку з моменту отримання від відповідача відомостей.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 ч. 1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

09.10.2023 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 . Залишаючи без руху суд першої інстанції зобов`язав позивача усунути недоліки шляхом направлення до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску строку звернення та надання доказів поважності причин його пропуску. Зобов`язав позивача уточнити позовні вимоги щляхом зазначення, з урахуванням якої саме щомісячної додаткової грошової винагороди необхідно здійснити виплату грошової допомоги на оздоровлення, та яким нормативним актом вона передбачена. А також надати до суду докази надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладень.

23.10.2023 до суду надійшло клопотання від позивача, який діє через свого представника Дзундзи Ю.Р., на виконання вище зазначеної ухвали, в якому просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції чинній на час звільнення зі служби. Оскільки позивачем відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення були отримані 16.09.2023, а з позовом він звернувся 03.10.2023, то вважає, що тримісячний строк ним не пропущено.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 122 КАС України представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, сформувавши її в системі "Електронний суд" 03.10.2023, тобто після спливу встановленого строку звернення до суду. Обставини, на які представник позивача вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки день отримання такого повідомлення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач фактично почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки без урахування при її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

За правилами ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Втім, положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

За приписами ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, в п.2.1 мотивувальної частини вказаного рішення зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до усіх виплат, право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції що до даних правовідносин підлягають застосуванню строки звернення до суду, передбачені ч.5 ст.122 КАС України, як спеціальна норма, які позивач пропустив без поважних причин, оскільки дана норма не містить порядку і строків звернення до суду з позовом щодо виплати належних сум грошового забезпечення. Водночас такі строки встановлені ч.2 ст. 233 КЗпП України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Тобто, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звільнений зі служби та його було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2023 №219, а відомості щодо нарахування та виплати грошового забезпечення відповідачем були отримані позивачем 16.09.2023.

Враховуючи дату звернення з адміністративним позовом (03.10.2023), дату звільнення зі служби та визначений ч.2 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду помилковим, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду до сплину вище зазначеного строку.

Як наслідок ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року по справі № 480/10807/23 - скасувати.

Справу № 480/10807/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін