Справа № 420/23084/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23084/23

Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В. Дата і місце ухвалення: 18.10.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 68 від 25.08.2023 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за її призначенням, а саме з 19.08.2023 року та передати його пенсійну справу для виплати до пенсійного органу за місцем його фактичного проживання, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення є протиправним оскільки, згідно абз. 2 п. 1 ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, мають право на зниження пенсійного віку на 10 років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 68 від 25.08.2023 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 19 серпня 2023 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 10 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 18.10.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що період роботи (проживання) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за наданими документами станом на 01.01.1993 у позивача не підтверджено, тому рішенням від 25.08.2023 №68 Головним управлінням відмовлено в призначенні пенсії.

Апелянт звертає увагу, що позивача було повідомлено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 14.04.1994 по 03.01.1996, згідно трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення, тобто ці записи трудової книжки внесено з порушенням Інструкції про ведення трудових книжок працівників.

Також, апелянт вказує, що у призначені пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю первинних документів, які підтверджують евакуацію. Відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 03.03.1995 №42 видана КСП «Дружба» не відповідає формі 122.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 22.11.2002 Державною адміністрацією м. Києва видано дублікат Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. серії НОМЕР_1 (Категорія 2).

Згідно з довідкою колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Бородянського району Київської області №42 від 03.03.1995 (село Нове Залісся), ОСОБА_1 знаходився в 30-ти кілометровій зоні ЧАЕС с. Залісся і приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС: 03.05.1986 05.05.1986 приймав участь в вивезенні майна із зони ЧАЕС (а.с.11).

19.08.2023 позивач через веб-портал Пенсійного Фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке є пенсійним органом за місцем реєстрації проживання, з заявою про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій. За вказаним принципом заява ОСОБА_1 від 19.08.2023 була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 25.08.2023 прийняло Рішення №68 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням наданими документами право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку.

В прийнятому 25.08.2023 рішенні відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів, наданих до заяви, до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 14.04.1994 по 03.01.1996, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення з роботи. Для зарахування вищевказаного необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів. Довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 03.03.1995 №42 видана КСП «Дружба» не відповідає формі №122. Довідка від 25.05.1991 № 673 не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування. Страховий стаж особи становить 26 років 08 місяців. До страхового стажу не зараховано: з 14.04.1994 по 03.01.1996, згідно трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 05.02.2032 (а.с.14-15).

Не погоджуючись з таким рішенням в ГУПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 не вперше звертається до пенсійного органу з заявою щодо призначення йому пенсії з застосуванням формули зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ. Так, 29.04.2022 йому рішенням №68 було відмовлено у призначені зазначеної пенсії за віком, оскільки документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки довідка про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 03.03.1995 №42 видана КСП «Дружба» не відповідає формі затвердженій Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122. При цьому, необхідний стаж, визначений статтею 55 Закону №796 становить 16 років, страховий стаж особи становить 26 років 1 місяць 25 днів.

Також, 20.07.2022 Управління пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю довідки встановленого зразка.

Тобто, пенсійний орган неодноразово відмовляв позивачу у призначенні пенсії мотивуючи це тим, що довідка №42 від 03.03.1995 не відповідає постанові №122.

Отже, суд першої інстанції встановив, що правомірність та законність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.08.2023 №68, в частині щодо довідки про періоди участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є предметом спору, заявленого для вирішення до адміністративного суду.

Приймаючи рішення та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, оскільки посвідчення позивача недійсним не визнавалось, його статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється.

При цьому. судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог про передання пенсійної справи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, так як вказане питання не є спірним наразі, оскільки позивач навіть не перебуває на обліку у Пенсійному фонді, а Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було обране за принципом екстериторіальності для розгляду заяви, що не свідчить про перебування позивача у майбутньому на обліку саме в цьому управлінні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.

Статтею 10 Закону № 796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 796-XII учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту роботи у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Відповідно до дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.11.2002 р.. виданого позивачу замість посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії (а.с.10).

Відповідно до положень пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, законодавець встановив альтернативний перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які повинні містити інформацію про період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», а такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501, в редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесених до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Пунктом 10 вказаного Порядку закріплено перелік документів на підставі одного з яких видається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Відповідно до позиції Верховного Суду (постанови від 12 лютого 2020 року у справі №497/1830/16-а, від 06 квітня 2020 року у справі №752/15346/17) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Як вбачається з матеріалів справи, посвідчення позивача «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.» є безстроковим, недійсним не визнавалось, а статус позивача «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» відповідачем не оспорюється.

При цьому, колегія суддів наголошує, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів мають право на 10 років зменшення віку (п.1 ст. 55 Закону №796-ХІІ).

Згідно з даними Довідки №42 від 03.03.1995 р. ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії з 03.05.1986 р. по 05.05.1986 р., тобто протягом двох днів і до липня місяця 1986 року (а.с.11).

Отже, саме вказаний пункт 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, з періодом роботи - з моменту аварії до 01.07.1986 р., підлягає застосуванню відносно ОСОБА_2 , а не з 01.07.1986 р. по 31.12.1986 р., як це зазначає відповідач в своєму рішенні від 25.08.2023 р. про відмову в призначенні пенсії.

До того ж, посилання апелянта в апеляційній скарзі та в оскаржуваному рішенні на п.2 ст.55 Закону №796-ХІІ (потерпілі, евакуйовані, зокрема, із 10-кіломметрової зони відчуження у 1986 році) є хибними, оскільки згідно посвідчення ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, а не у 1987 року, про що помилково зазначає відповідач.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо підтвердження позивачем факту перебування та участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році в обсязі, необхідному для зменшення на 10 років віку при призначені пенсії.

Крім того, в оскаржуваному рішенні пенсійним органом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців. В той же час, необхідний страховий стаж, визначений статтею 55 Закону №796-ХІІ, становить 16 років.

Отже, враховуючи положення статті 55 Закону №796-XII, позивач має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку і вправі реалізувати таке право за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Доводи апелянта про невідповідність довідки №42 від 03.03.1995 №42 виданої КСП «Дружба» формі 122 не спростовують вищевикладених висновків колегії суддів.

Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідних дій щодо здійснення перевірки документів наданих позивачем, що підтверджують факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для призначення пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №68 від 25.08.2023 р. та наявності правових підстав для скасування такого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Оскільки позивач набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», досягнувши на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії відповідного пенсійного віку та мав необхідний страховий стаж роботи, а тому наявні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії 19.08.2023.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 січня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук