Справа № 208/8738/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 рокуСправа №208/8738/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України про стягнення з ОСОБА_1 2365,18 грн. суми переплати пенсії, а дії визнати протиправними;
зобов`язати Пенсійний фонд України повернути всі незаконно утримані суми пенсії на момент прийняття судового рішення та припинити утримання в подальшому;
відшкодувати ОСОБА_1 Пенсійним фондом України суму завданої моральної шкоди у розмірі 2365,18 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він з 20 червня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отримував пенсію по 2 групі інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до 01.07.2023 року.
Згідно виписки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 19 червня 2023 року, ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю 3 групи безстроково.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07 липня 2023 року позивачеві повідомлено, що у зв`язку зі зміною групи інвалідності, за період з 01.07.2023 року по 31.07.2023 року йому надмірно виплачено пенсію в сумі 2365,18 грн.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21 серпня 2023 року №75 позивачеві повідомлено, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він повинен повернути суму пенсії надміру сплачену. У разі ненадходження від ОСОБА_1 надміру сплаченої суми пенсії, з його пенсії починаючи з 01.09.2023 року щомісячно стягуватиметься 20% суми пенсії до повного погашення.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21 серпня 2023 року, оскільки з посиланням на статтю 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нижчу групу інвалідності йому було призначено з 01.07.2023 року, а тому виплата по 2 групі інвалідності має продовжуватись у липні 2023 року, у зв`язку з чим звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року матеріали позову ОСОБА_1 до відділу опрацювання документації №3 управління з питань виплат Головного Управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2023 року адміністративну справу №208/8738/23 передано для розгляду судді Олійнику В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - задоволено частково та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення по справі та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29 грудня 2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№33556/23, в якому представник відповідача по суті позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 з 20 червня 2018 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії по інвалідності II групи, відповідно до Закону України №1058 від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.06.2021 року серії 12 ААВ №115595 ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю II групи на термін до 01.07.2023 року.

19 червня 2023 року ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю III групи безстроково.

Листом Головного управління від 07 липня 2023 року №0400-010503-8/100070 ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку зі зміною групи інвалідності, починаючи з 01.07.2023 у нього виникла переплата пенсії у сумі 2365,18 грн., яка підлягає поверненню.

Згідно рішення Головного управління про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.08.2023 року №75 розпочато утримання переплати пенсії щомісячно в розмірі 20%, починаючи з 01.09.2023 року.

У зв`язку з цим за липень 2023 року виникла переплата пенсії в розмірі 2 365,18 грн., про що позивачеві було повідомлено листом Головного управління від 07.07.2023 року №0400-010503-8/100070.

11.10.2023, 13.10.2023 та 18.10.2023 ОСОБА_1 звертався до Пенсійного фонду України з заявою у вигляді звернення з питання повернення переплати пенсії в сумі 2 365,18 грн.

Листом Пенсійного фонду України від 13.11.2023 № 42080-43934/Ф-03/8-2800/23 на його звернення повідомлено про те, що з огляду на положення пункту 14-6.1 Закону №1058-ІV від 09.07.2003 року різниця між розмірами призначеної та виплаченої пенсії за липень 2023 року не є переплатою та рішення про утримання переплати пенсії за липень 2023 року підлягає скасуванню, утримані кошти - поверненню.

Головним управлінням пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто та рішення при утримання переплати пенсії від 21.08.2023 року №75 скасовано.

Утримані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суми пенсії за три місяці в розмірі 1751,40 грн. повернуті позивачеві на банківський рахунок - 07 грудня 2023 року.

Що стосується позовних вимог по відшкодуванню Пенсійним фондом України моральної шкоди у розмірі 2 365,18 грн., представник відповідача зазначив наступне.

У постанові від 12.09.2018 року по справі № 335/11779/16-ц, Верховний Суд наголосив на тому, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідно до Постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за завдання моральної шкоди;

- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Тобто відшкодування моральної шкоди залежить від підстав її відшкодування та нерозривно пов`язано з наявним правом на неї.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

- наявність такої шкоди,

- протиправність діяння її заподіювана,

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1999 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строку, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються етап здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, на думку представника відповідача, вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійною фонду України в Дніпропетровській області повернути незаконно утримані суми пенсії на момент прийняття судового рішення та припинити утримання в подальшому, відшкодування моральної шкоди в сумі 2365,18 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20 червня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії по інвалідності II групи, відповідно до Закону України №1058 від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.06.2021 року серії 12 ААВ №115595 ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю II групи на термін до 01.07.2023 року.

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 19 червня 2023 року серії ААГ №000527 ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю III групи безстроково.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07 липня 2023 року позивачеві повідомлено, що у зв`язку зі зміною групи інвалідності, за період з 01.07.2023 року по 31.07.2023 року ОСОБА_1 надмірно виплачено пенсію в сумі 2365,18 грн.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21 серпня 2023 року №75 позивачеві повідомлено, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 повинен повернути суму пенсії надміру сплачену. У разі ненадходження від ОСОБА_1 надміру сплаченої суми пенсії, з його пенсії, починаючи з 01.09.2023 року щомісячно стягуватиметься 20% суми пенсії до повного погашення.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21 серпня 2023 року, оскільки з посиланням на статтю 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нижчу групу інвалідності йому було призначено з 01.07.2023 року, а тому виплата по 2 групі інвалідності має здійснюватись і в липні 2023 року, у зв`язку з чим звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з цим позовом.

18 вересня 2023 року та 02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звертався до Пенсійного фонду України з заявами у вигляді звернень з питання повернення переплати пенсії в сумі 2 365,18 грн., скасування рішення та відшкодування моральної шкоди в розмірі завданої шкоди.

Судом встановлено, що сума утримання склала за:

- вересень 2023 року - 583,80 грн.;

- жовтень 2023 року - 583,80 грн.;

- листопада 2023 року - 583,80 грн.

Загальна сума утримання за період вересень-листопад 2023 року - 1751,40 грн.

Листом Пенсійного фонду України від 13.11.2023 року №42080-43934/Ф-03/8-2800/23 на звернення позивача від 11.10.2023, 13.10.2023 та 18.10.2023 повідомлено про те, що з огляду на положення пункту 14-6.1 Закону № 1058-ІV від 09.07.2003 різниця між розмірами призначеної та виплаченої пенсії за липень 2023 року не є переплатою та рішення про утримання переплати пенсії за липень 2023 року підлягає скасуванню, утримані кошти - поверненню.

Головним управлінням Пенсійного фонду України пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто та прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішення про утримання переплати суми пенсії від 21.08.2023 року №75.

07 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області утримані суми з пенсії ОСОБА_1 за три місяці в розмірі 1751,40 грн. повернуті на банківський рахунок позивача, що документально підтверджується довідкою начальника відділу опрацювання документації №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-IV.

Так, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року інвалідність, як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Судом встановлено, що згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.06.2021 року серії 12 ААВ №115595 ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю II групи на термін до 01.07.2023 року.

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 19 червня 2023 року серії ААГ №000527 ОСОБА_1 був визнаний особою з інвалідністю III групи безстроково.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсії, виплачені надмірно внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07 липня 2023 року позивачеві повідомлено, що у зв`язку зі зміною групи інвалідності, за період з 01.07.2023 року по 31.07.2023 року ОСОБА_1 надмірно виплачено пенсію в сумі 2365,18 грн.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21 серпня 2023 року №75 позивачеві повідомлено, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 повинен повернути суму пенсії надміру сплачену. У разі ненадходження від ОСОБА_1 надміру сплаченої суми пенсії, з його пенсії починаючи з 01.09.2023 року щомісячно стягуватиметься 20% суми пенсії до повного погашення.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що позивач не погоджувався з відрахуваннями з його пенсії, посилаючись на положення абзацу 2 частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача, що оскільки нижча група інвалідності призначена з 01 липня 2023 року, отже пенсія ОСОБА_1 за 2 групою інвалідності має виплачуватися до 31 липня 2023 року включно, у зв`язку з чим надмірно виплачені суми за цей місяць останньому не нараховані.

На підтвердження вказаного відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що з огляду на положення пункту 14-6.1 Закону №1058-ІV, різниця між розмірами призначеної та виплаченої пенсії за липень 2023 року не є переплатою та рішення про утримання переплати пенсії за липень 2023 року підлягає скасуванню, утримані кошти - поверненню.

Головним управлінням Пенсійного фонду України пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто та прийнято рішення про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання переплати суми пенсії від 21.08.2023 року №75.

07 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області утримані суми з пенсії ОСОБА_1 за три місяці в розмірі 1751,40 грн. повернуті на банківський рахунок позивача, що документально підтверджується довідкою начальника відділу опрацювання документації №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №173071/01-16.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку зі скасуванням органами Пенсійного фонду України оскаржуваного рішення та перерахуванням на банківський рахунок позивача сум пенсії в розмірі 1751,40 грн., утриманих за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2365,18 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми суд приходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов`язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права

При з`ясуванні фактів, з якими Закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статей 1146, 1187 Цивільного кодексу України, які визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути:

- порушення майнових (ст.386, ст.396 ЦК України);

- особистих немайнових прав особи (ст.280 ЦК України), а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом або розірвання договору (ст.611 ЦК України);

- прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст.1167 ЦК України);

- заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (ст.1168 ЦК України) тощо.

Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених частиною 2 статті 1176 Цивільного кодексу України.

Питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема, вирішується, у таких випадках:

- поширення, у тім числі через засоби масової інформації, відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво;

- відшкодування шкоди, завданої майну та здоров`ю (наприклад, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, залиттям квартири);

- порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

- прийняття незаконних рішень, а також дії чи бездіяльність органу дізнання, судового слідства, прокуратури або суду;

- вчинення корупційного діяння;

- вчинення злочину;

- пошкодження майна;

- завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки;

- та інші випадки порушення прав особи.

Враховуючи вищевказані норми законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2365,18 грн., так як позивачем протягом судового розгляду справи не надано допустимих та належних доказів завдання моральної шкоди з боку відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник