Справа № 300/4645/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4645/23 пров. № А/857/17005/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Гомельчуком С. В.) в адміністративній справі № 300/4645/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 2) № 51 від 26.06.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1) зарахувати позивачу до страхового стажу періоди його роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю «Недра», а саме: з 31.08.2009 по 25.07.2010, з 01.02.2011 по 08.01.2012, з 01.03.2012 по 15.08.2012, з 09.11.2012 по 04.09.2013 та з 16.09.2013 по 08.04.2014 (на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин); з 01.07.2014 по 27.04.2015 (на посаді бурильника та майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин); з 08.06.2015 по 28.12.2015 (на посаді майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин); з 08.08.2016 по 08.08.2017, з 09.08.2017 по 09.08.2018, з 17.09.2018 по 21.08.2019 та з 15.09.2019 по 09.01.2020 (на посаді майстра по капітальному ремонту свердловин);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.06.2023 - з дня звернення за пенсією.

Позов обґрунтовував тим, що пенсійним органом протиправно і необґрунтовано прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності. Так, позивач посилається на те, що набув право на призначення пенсії по інвалідності станом на дату звернення до відповідача 1, оскільки здобув страховий стаж у товаристві з обмеженою відповідальністю «Недра» (далі - ТОВ «Недра»), який становив на дату звернення більше 8 років. При цьому, позивач наголошує на хибності висновків відповідача 2 про те, що до страхового стажу робота (служба) в РРФСР зараховуються тільки по 31.12.1991, оскільки питання пенсійного забезпечення регулюються та регулювалися на момент набуття позивачем страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тобто на момент спірних періодів роботи ОСОБА_1 , відповідні міжнародні договори були чинні та у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ГУ ПФУ у Львівський області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 51 від 26.06.2023. Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 0 років 04 місяці 07 днів. Вік 34 роки 07 місяців 18 днів на дату звернення. При аналізі поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 періоди роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Недра», а саме: з 31.08.2009 по 25.07.2010, з 01.02.2011 по 08.01.2012, з 01.03.2012 по 15.08.2012, з 09.11.2012 по 04.09.2013 та з 16.09.2013 по 08.04.2014 (на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин); з 01.07.2014 по 27.04.2015 (на посаді бурильника та майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин); з 08.06.2015 по 28.12.2015 (на посаді майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин); з 08.08.2016 по 08.08.2017, з 09.08.2017 по 09.08.2018, з 17.09.2018 по 21.08.2019 та з 15.09.2019 по 09.01.2020 (на посаді майстра по капітальному ремонту свердловин).

Вказує на те, що, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у Головного управління ПФУ даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, у ГУ ПФУ у Львівській області не було правових підстав для зарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбулась трудова діяльність.

Разом з тим, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 19.06.2023.

Окрім цього, звертає увагу, що 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР. У зв`язку з цим, до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи на території російської федерації.

Також зазначає, що позивач з 2014 року аж по 2020 рік працював у країні-агресорі, із його заробітної плати сплачувалися податки які йшли в бюджет ворожої країни, з якого утримується його армія, але тепер хоче отримувати пенсію в Україні, що є об`єктивно недопустимим.

Звертає увагу на те, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу спірні періоди його роботи у ТОВ «Недра» та призначити пенсію по інвалідності відповідно, які є похідними від першої позовної вимоги.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вказує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законодавством покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування внесків із заробітної плати застрахованої особи. При цьому, законодавством російської федерації, так як і законодавством України, визначено, що основним документом, який підтверджує періоди роботи особи, є трудова книжка. Так, окрім трудової книжки, він надав органу Пенсійного фонду України страхове свідоцтво обов`язкового пенсійного страхування, які підтверджують факт його роботи на території російської федерації.

Стосовно доводів апеляційної скарги, про те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди протягом яких не сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу, позаяк відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Вважає, що відмова пенсійного органу в зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи на території російської федерації, є надміру формальною. Пенсійний орган, маючи певні зауваження, фактично переклав тягар доказування таких сумнівів з Держави, в особі такого органу державної влади, безпосередньо на особу, яка звернулася за призначенням пенсії, та надала належні документи для її призначення згідно встановленого Державою порядку.

Також вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що з метою ефективного способу захисту його порушених прав необхідно зобов`язати вчинити дії саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, оскільки це орган пенсійного фонду, який знаходиться за місцем проживання позивача, в якому він буде перебувати на обліку і який буде виплачувати пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до відомостей паспорту серії НОМЕР_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15-16).

Зі змісту Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Івано-Франківською міською МСЕК, серії 12 ААГ № 217550 від 27.12.2022, видно, що ОСОБА_1 безстроково призначена ІІІ група інвалідності (а. с. 33 - 34).

19.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, після опрацювання системою поданої заяви, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено ГУ ПФУ у Львівській області.

Згідно з рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 26.06.2023 за № 51, відповідачем 2 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. При цьому, визнається 4 місяці 7 днів страхового стажу позивача у період з 25.11.2022 по 31.03.2023. Також у рішенні, посилаючись на ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем 2 зазначено про відсутність у позивача права на призначення пенсії по інвалідності за віком, оскільки для призначення пенсії по інвалідності для осіб із інвалідністю ІІ та ІІІ групи у віці від 34 років до досягнення особою 35 років включно становить 6 років. Водночас, спірні періоди роботи позивача у російській федерації у ТОВ «Недра» протягом 2009 - 2019 років пенсійним органом не зараховано, з посиланням на Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» (а. с. 36).

Вважаючи таку відмову пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що позивач працював у російській федерації в той час, коли усі міжнародні договори були чинні, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

Отже, при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачем відповідачам разом із заявою від 19.06.2023 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» умов для призначення позивачу пенсії по інвалідності, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленим гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 26.06.2023 за № 51, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди його роботи у ТОВ «Недра» протягом 2009 - 2020 років.

З урахуванням викладеного, суд вважав, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення в цьому випадку буде зобов`язання саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати відповідний страховий стаж, а також призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, з яким у позивача виникли публічно-правові відносини та яке й повідомило позивача про відмову йому у призначенні пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 N 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Частиною дванадцятою статті 30 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Частинами першою, другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Суд встановив, що згідно зі змістом рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 26.06.2023 за № 51 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії є відсутність необхідного 6-річного страхового стажу. Водночас, ОСОБА_1 повідомлено про не зарахування до страхового стажу періодів його роботи у російській федерації у ТОВ «Недра» протягом 2009-2019 років, оскільки відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993», до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) в РРФСР по 31.12.1991.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Судом встановлено, що у позивача є трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка надана останнім пенсійному органу при зверненні за призначенням пенсії по інвалідності та яка містить усі необхідні записи і, відповідно, підтверджує стаж роботи позивача протягом 2009-2019 років у ТОВ «Недра», а саме:

у періоди з 31.08.2009 по 25.07.2010, з 01.02.2011 по 08.01.2012, з 01.03.2012 по 15.08.2012, з 09.11.2012 по 04.09.2013, з 16.09.2013 по 08.04.2014 - на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин;

у період з 01.07.2014 по 27.04.2015 - на посаді бурильника та майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин;

у період з 08.06.2015 по 28.12.2015 - на посаді майстра в цеху капітального і підземного ремонту свердловин;

у періоди з 08.08.2016 по 08.08.2017, з 09.08.2017 по 09.08.2018, з 17.09.2018 по 21.08.2019 та з 15.09.2019 по 09.01.2020 - на посаді майстра по капітальному ремонту свердловин.

Ця трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 р., пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

При цьому, суд відхиляє посилання скаржника на те, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 19.06.2023, оскільки вказані обставини не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Стосовно доводів апеляційної скарги, про те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди протягом яких не сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, колегія суддів зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу, позаяк відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Також слушними є доводи позивача про те, що у цьому випадку жодних цивільних, сімейних та кримінальних справ між позивачем і відповідачем не виникло, оскільки має місце соціальний спір щодо не зарахування трудового стажу. Окрім цього, як слідує із Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції», такий Закон не стосується соціально-трудової сфери.

Враховуючи наведене та те, що позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

Отже, при обставинах, що склалися у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Зважаючи на встановлені судом обставини, та виходячи з мотивів територіального органу пенсійного фонду України, викладених в спірному рішення №51 від 26.06.2023, суд дійшов висновку про неправомірність відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території росії, що дає право на пенсію по інвалідності.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 51 від 26.06.2023, а тому його необхідно скасувати та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди його роботи у ТОВ «Недра» протягом 2009-2020 років.

А також з тим, що з метою ефективного захисту такого права та забезпечення реальної гарантії щодо дії верховенства права в спірних правовідносинах необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати відповідний страховий стаж, а також призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо доводів скаржника про ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу спірні періоди його роботи у ТОВ «Недра» та призначити пенсію по інвалідності відповідно, які є похідними від першої позовної вимоги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2020 року в справі № 1840/3664/18 на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд наголосив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою виробу є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що позивач має відповідний стаж, який дає йому право на пенсію по інвалідності.

За таких умов, позаяк підстави відмови в призначенні йому вказаної пенсії відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію позивачу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію або відмовити в її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

А згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, від 18.10.2018 у справі № 818/1976/17, від 11.09.2018 по справі № 816/318/18.

При цьому в постанові від 11.09.2018 у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, зобов`язання призначити позивачу пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів звертає увагу на застосуванні при розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії принципу екстериторіальності, та вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів:

єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства;

централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій;

мінімізація особистих контактів з громадянами;

відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу;

попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи зазначені норми Порядку № 22-1, колегія суддів зазначає, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії по інвалідності подав за місцем проживання, тобто до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, тому публічно-правові відносини на момент звернення за призначенням пенсії у позивача виникли саме з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Далі подана ним заява відповідно до принципу екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, яке прийняло спірне рішення про відмову у призначенні пенсії, яке суд визнав протиправним і яке підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що функції щодо розгляду заяви про призначення пенсії ГУ ПФУ у Львівській області вичерпано.

Враховуючи наведене та те, що за приписами Постанови № 22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії. Тобто, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана ГУ ПФУ для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання ОСОБА_1 . Тому пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, з яким, як уже зазначено вище, виникли публічно-правові відносини у позивача та яке і повідомило позивача про відмову йому у призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення в даному випадку буде зобов`язання саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати відповідний страховий стаж, а також призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічний підхід щодо способу захисту в подібних правовідносинах між фізичною особою та пенсійним органом в справах щодо призначення пенсії використано Верховним Судом у постановах від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22, від 17.01.2023 у справі №392/1357/17 (2а/392/109/17) та від 12.12.2022 у справі № 174/420/17 (2а/174/63/2017). Так, за наслідками розгляду згаданих справ було зобов`язано пенсійний орган призначити пенсію позивачу, при цьому зобов`язано той територіальний підрозділ, до якого позивач звертався з усіма необхідними документами, а не той, який за принципом екстериторіальності розглядав такі документи.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року в адміністративній справі № 300/4645/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин