Справа № 480/3402/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.В. Воловик
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 р. Справа № 480/3402/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2023, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/3402/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач) у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 801 о/с від 25.05.2022 в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 138 961, 00 грн., відповідно до пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2018 під час перебування у службовому відрядженні ОСОБА_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і за результатами проведеного розслідування нещасного випадку було встановлено, що травмування сталося в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків. У зв`язку з цим, відповідно до пункту 1.3 протоколу № 3 від 22.07.2019 засідання комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, прийнято рішення про виплату позивачу допомоги, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», проте фактично ця допомога була сплачена у меншому розмірі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції № 801 о/с від 25.05.2022 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язано Департамент патрульної поліції повторно розглянути матеріали ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти за результатами їх розгляду рішення з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 по справі № 480/3402/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 отримав травму внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи у службовому відрядженні, тобто, не під час виконання основних повноважень поліції, перелік яких визначений статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію», а тому у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію». Просить звернути увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , під час проходження служби 04.10.2018 о 19 год. 50 хв. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав забій грудної клітки, закритий перелом обох кісток правої гомілки.

Згідно з актом про нещасний випадок № 545/18 від 28.12.2018 складеного за формою Н-1, та актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 28.12.2018 складеного за формою Н-5, нещасний випадок (травмування) з позивачем стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 5-11).

З метою отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 звернувся з відповідним рапортом до відповідача. За результатами розгляду цього рапорту, 22.07.2019 комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, згідно з протоколом № 3, прийнято рішення про виплату позивачу допомоги відповідно до пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 12-16).

Не отримавши на підставі згаданого рішення кошти, 04.02.2020 ОСОБА_1 подав відповідачу рапорт у якому, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000400, просив припинити розгляд матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги та повернути їх (а.с. 106).

Після закриття згаданого кримінального провадження постановою слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 24.12.2020 (а.с. 107-110), позивач вдруге подав рапорт про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням травми під час проходження служби в поліції та виконання службових обов`язків (а.с. 76).За результатами розгляду вказаного рапорту, 22.02.2022 комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, згідно з протоколом № 30, прийнято рішення про виплату позивачу допомоги відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 96-101).

На підставі зазначеного рішення комісії, 16.05.2022 було складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 53), а 25.05.2022 прийнято наказ № 801 о/с яким, зокрема, ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) внаслідок причин, зазначених у пункті 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», призначено одноразову грошову допомогу в сумі 34 734, 00 грн.

Позивач, вважаючи, що нарахування та виплата останньому одноразової грошової повинна бути відповідно до пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом патрульної поліції не надано достатніх та належних доказів на підтвердження обґрунтованості наказу про виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням цього, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність цього наказу критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині його скасування.

Також, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Департамент патрульної поліції повторно розглянути матеріали ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про національну поліцію» та прийняти рішення за результатами їх розгляду з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною першою статті 97 вказаного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема у разі:

отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності (пункт 5);

отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності (пункт 6).

Механізм оформлення і виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських, врегульовано Порядком виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку, поліцейський вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Підпунктом 2 пункту 4 розділу І Порядку передбачено, що згідно з пунктами 3, 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога призначається зокрема у разі втрати працездатності поліцейським під час виконання службових обов`язків, а саме: у випадку, пов`язаному із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону, втратою поліцейським працездатності пов`язаною з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ, для виплати одноразової грошової допомоги, є обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту (підпункт 5 пункту 4 розділу І Порядку).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку, формування документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в органах поліції, закладах освіти здійснюється бухгалтерською службою у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці, підрозділами правового забезпечення органів поліції та закладів освіти, а також працівниками медичних (військово-лікарських) комісій МВС.

За змістом пункту 5 розділу ІІІ Порядку, для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

На виконання пункту 1 розділу IV Порядку, у місячний строк з дня реєстрації вказаних документів, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою.

У разі надсилання запитів до органів поліції, інших підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Пунктом 3 розділу IV Порядку передбачено, що у разі затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги, керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Отже, за змістом вказаних норм, відповідальні працівники органу поліції розглядають питання виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі втрати поліцейськими працездатності, про що складається висновок стосовно підстав виплати, з урахуванням якого, приймається наказ про виплату одноразової грошової допомоги.

Тобто, рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейським є індивідуально-правовими актами, у зв`язку з чим мають відповідати критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких обґрунтованість і вмотивованість є одними з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. За загальним правилом, обґрунтованим і вмотивованим вважається той акт індивідуальної дії, у якому суб`єктом владних повноважень наведені конкретні підстави його прийняття (фактичні і юридичні), а також переконливі і зрозумілі мотиви його прийняття.

Колегією суддів встановлено, що з метою розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом № 705 від 17.04.2019 була створена постійно діюча комісія з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського (а.с. 103).

Так, розглядаючи рапорт ОСОБА_1 від 11.04.2019 та додані до нього матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, 22.07.2019 комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського відповідно до протоколу № 3 прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», як особі, як отримала травму під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності (а.с. 12-16).

Незважаючи на прийняття згаданого рішення комісією, висновок про призначення одноразової грошової допомоги та наказ про її виплату, в порушення приписів пунктів 1, 3 Порядку виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідачем не приймались.

Ігноруючи вказану протиправну бездіяльність Департаменту патрульної поліції, позивач 04.02.2020 подав рапорт у якому просив повернути матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з проведенням досудового розслідування кримінального провадження № 0000400, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (а.с. 106).

За результатами повторного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.12.2021 про виплату одноразової грошової допомоги, до якого були додані ті самі документи що й до рапорту від 11.04.2019 та додатково постанова слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 24.12.2020 про закриття кримінального провадження № 0000400 (а.с. 76), комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського 22.02.2022 відповідно до протоколу № 30 прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 96-101). На підставі цього рішення був складений висновок про призначення одноразової грошової допомоги та прийнято оскаржуваний наказ про її виплату (а.с. 20, 53).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду відповідачем одних і тих самих матеріалів щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, фактично були прийняті різні рішення щодо підстав її виплати. У першому випадку прийнято рішення про виплату допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (протокол № 3 від 22.07.2019), а у другому на підставі пункту 6 частини 1 вказаної статті (протокол № 30 від 22.02.2022).

На виконання статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само).

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункт 67).

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Колегія суддів зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути спрямоване на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань, як один із елементів принципу верховенства права.

В той же час, як убачається з матеріалів справи, будь-яких обґрунтувань щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі саме пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», а не на підставі пункту 5 частини 1 вказаної статті, як то було вирішено комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського згідно з протоколом № 3 від 22.07.2019, ні рішення комісії від 22.02.2022, прийняте відповідно до протоколу № 30, ні висновок про призначення одноразової грошової допомоги від 16.05.2022, ні оскаржуваний наказ про виплату цієї допомоги, не містять. Не містять ці рішення і обґрунтувань щодо дотримання пропорційності між повторно встановленим правом позивача на отримання одноразової грошової допомоги і його легітимними очікуваннями отримати цю винагороду з інших підстав.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за наведених обставин, враховуючи не надання Департаментом патрульної поліції достатніх належних доказів на підтвердження обґрунтованості наказу про виплату одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність цього наказу критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині його скасування.

Разом з тим, встановивши наявність підстав для скасування наказу Департаменту патрульної поліції № 801 о/с від 25.05.2022 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Департамент патрульної поліції повторно розглянути матеріали ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про національну поліцію»

Так, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що має забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів враховуючи положення ст. 308 КАС України, та те, що перегляд справи здійснюється за апеляційною скаргою відповідача - Департаменту патрульної поліції України, та в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, колегія суддів доходить висновку про залишення без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 в частині обраного способу захисту прав позивача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини першої статті 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 24 червня 2020 року № 6-р(ІІ)/2020 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що гарантування приписом частини другої статті 55 Конституції України кожному права на доступ до суду з метою оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень є вимогою принципу верховенства права. Такий доступ не означає автоматичної незаконності цих рішень, дій або бездіяльності, а спрямований на перевірку у судовому порядку їх законності та правомірності, що не лише забезпечує ефективний захист прав, свобод кожної особи, якої стосується неправомірна діяльність суб`єктів владних повноважень, а й сприяє підтримці законності та правопорядку в цілому шляхом виявлення та усунення нелегітимних проявів у такій діяльності.

Суд зазначає, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Крім того, 02.03.2022 Рада Суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану. Так, судам, зокрема рекомендовано по можливості продовжувати процесуальні строки щонайменше до закінчення воєнного стану.

Верховний Суд в Огляді "Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан" від 04.03.2022 зауважив, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

У зв`язку з введенням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, що об`єктивно вплинуло на можливість звернення до адміністративного суду з даним позовом у встановлений строк та підстав наведеним у клопотанні позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, відсутності доказів доведення до відома спірного наказу позивачу, з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення та поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 по справі № 480/3402/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий