Справа № 200/1566/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року Справа№200/1566/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Дяченка А.В.

представника відповідача Пономарьова А.О.

розглянув в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

27 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську (далі - відповідач, ТУ ДБР у м. Краматорську), в якому позивач просив:

1. визнати протиправними дії ТУ ДБР у м. Краматорську, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням положень п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»;

2. визнати протиправними дії ТУ ДБР у м. Краматорську, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»;

3. зобов`язати ТУ ДБР у м. Краматорську, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням положень ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з урахуванням раніше виплачених сум;

4. зобов`язати ТУ ДБР у м. Краматорську, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року з урахуванням положень ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

01 лютого 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; задовольнив клопотання позивача та вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження; розпочав підготовче провадження і призначив підготовче засідання на 01 березня 2022 року; задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача докази; встановив строк для подання заяв по суті справи.

З 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану», в Україні введений воєнний стан.

Широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення воєнного стану, триває.

Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Через існування загрози життю та здоров`ю учасників справи та працівників суду проводити судові засіданні в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 1, було неможливо.

20 листопада 2023 року, після відновлення проведення судових засідань в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 1, суд постановив ухвалу, якою призначив підготовче засідання на 08 грудня 2023 року.

Підготовче засідання, призначене на 08 грудня 2023 року, відкладено до 22 грудня 2023 року.

22 грудня 2023 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12 січня 2024 року.

Про дату, час і місце проведення судового засідання сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС), що підтверджено довідками про доставку судових повісток в електронні кабінети сторін як користувачів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

Позивач в судове засідання не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Зважаючи на те, що участь в судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим пп. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, та з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ст. 205 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Справа розглянута по суті 12 січня 2024 року за участю представника відповідача, який в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданих відповідачем заявах по суті справи.

На підставі ч. 1 ст. 229 КАС під час судового розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 26 жовтня 2018 року по 01 березня 2021 року він проходив державну службу в ТУ ДБР у м. Краматорську на посаді начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління.

Вказував на те, що наказами Державного бюро розслідувань (далі ДБР) затверджені штатні розписи ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019-2021 роки (зі змінами), якими установлено посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік 38 764,00 грн, на 2021 рік 46 244,00 грн.

Позивач зазначив, що оплата праці працівників ДБР врегульовані ст. 20 Закону України від 12 листопада 2015 року № 794-VІІІ «Про Державне бюро розслідувань» (далі Закон № 794)

П. 6 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 установлені посадові оклади працівників ДБР, зокрема, посадовий оклад начальника відділу територіального управління ДБР 22 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2019 року № 2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (далі Закон № 2629) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року установлений в розмірі 1 921,00 грн.

Разом з тим, п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 установлено, що в 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі Закон № 2246) прожитковий мінімум на для працездатних осіб з 01 січня 2018 року установлений в розмірі 1 762,00 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон № 1082) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року установлений в розмірі 2 270,00 грн; прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами з 1 січня 2021 року 2 102,00 грн.

Позивач доводив, що складові заробітної плати працівників ДБР визначені спеціальним законом Законом № 794. Посадовий оклад, який входить в структуру заробітної плати працівника ДБР, за посадою, яку обіймав позивач, установлений в розмірі 22 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Незважаючи на це, відповідач нараховував та виплачував позивачеві заробітну плату відповідно до Закону № 794 в період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, виходячи з посадового окладу 38 764,00 грн, а в період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року виходячи з посадового окладу 38 942,32 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач покликався на ст. 8 Конституції України, а також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 29 січня 2019 року у справі № 807/257/14 і доводив, що для правовідносин щодо оплати праці працівників ДБР Закон № 794 є спеціальним законом.

Відповідно, він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами, в тому числі над нормами Законів № 2629 та № 1082.

Позивач покликався на рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019, від 06 червня 2019 року № 3-р/2019, від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 08 вересня 2016 року № 1-2/2016 і зазначав, що у спірних правовідносинах відповідач мав забезпечити дотримання принципів верховенства права та правової визначеності.

Також, в постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 Велика Палата Верховного Суду з посиланням на п. п. 52, 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначено, що на думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Позивач наголошував, що, оскільки Законом № 794 не встановлено, що посадові оклади працівників ДБР можуть визначатись іншими нормативно-правовими актами, він має право на отримання заробітної плати, обчисленої, виходячи з посадового окладу 22 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Як наслідок, в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року його посадовий оклад мав становити 42 262,00 грн (1 921,00 грн х 22), а в період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року 49 940,00 грн (2 270,00 грн х 22).

З огляду на викладене, позивач доводив, що нараховуючи та виплачуючи йому заробітну плату, відповідач діяв з порушенням вимог ст. 43 Конституції України та ст. 20 Закону № 794, що призвело до порушення його права на оплату праці в розмірі, визначеному законом.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Зазначив, що правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон № 889) та Законом № 794.

Частиною 2 ст. 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі Закон № 108/95-ВР) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч. 3 цієї статті, та ч. 1 ст. 10 цього Закону.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону № 108/95-ВР).

Вказане положення кореспондується з положеннями ст. ст. 17, 20 Закону № 794.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України № 794 умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Ч. 3 ст. 20 Закону № 794 передбачено, що заробітна плата працівників Державного бюро розслідувань складається з: посадового окладу; доплати за вислугу років; доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця; доплати за науковий ступінь.

Відповідно до ст. 50 Закону № 889 держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 794 фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Державного бюро розслідувань за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 794 посадові оклади працівників ДБР установлюються відповідно до розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, зокрема, посадовий оклад начальника відділу територіального управління ДБР 22.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Ст. 92 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується Верховною Радою України. Бюджет держави затверджується на один бюджетний рік. З початком нового бюджетного року починає діяти новий бюджет. Закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року.

Органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Фінансування утворення, реорганізації та ліквідації органів державної влади здійснюється в межах коштів, передбачених на утримання органів державної влади законом про Державний бюджет України на відповідний рік або (у разі недостатності такого фінансування) після внесення відповідних змін до такого закону.

Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються в Державному бюджеті України.

Згідно з штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік, затвердженим наказом ДБР від 31 січня 2019 року № 4дск, посадовий оклад позивача складав 38 764,00 грн, що повністю узгоджується з приписами Закону № 794 та Закону № 2629, оскільки п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Ст. 7 Закону № 2246 встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Згідно з штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік, затвердженим наказом ДБР від 06 лютого 2020 року № 13дск, посадовий оклад позивача складав 46 244,00 грн, що повністю узгоджується приписами Закону № 794 та Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294), оскільки ст. 7 Закону № 294 встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня становив 2 102,00 грн.

Після набрання чинності Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного розслідувань» (далі Закон № 305), яким змінено правовий статус ДБР з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, розпочато ряд комплексних заходів для удосконалення організації та діяльності Державного бюро розслідувань, як структурно-організаційного, процедурного, так і кадрового характеру.

З метою забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань, як державного правоохоронного органу, окремим етапом комплексних заходів окреслено заміщення посад державної служби посадами рядового і начальницького складу із визначенням граничних спеціальних звань за цими посадами.

У зв`язку з цим, наказом ДБР від 08 липня 2020 року № 323 затверджено Перелік посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Зазначеним переліком передбачено, що посади директора та заступників директора територіальних управлінь, які належали до посад державної служби, заміщуються посадами рядового та начальницького складу із присвоєнням граничних спеціальних звань за цими посадами.

Надалі, наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року № 583 внесено зміни до наказу ДБР від 08 липня 2020 року № 323 та доповнено Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, зокрема, посадами: начальник відділу (слідчого, оперативного) підполковник ДБР; заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) підполковник ДБР; старший слідчий слідчого відділу майор ДБР; слідчий слідчого відділу капітан ДБР.

У зв`язку з цим директор ТУ ДБР у м. Краматорську вніс до ДБР подання про затвердження нової структури та чисельності територіального управління.

На підставі ст. 12 Закону № 794 та зазначеного подання, наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» затверджена нова структура та штатна чисельність ТУ ДБР у м. Краматорську.

В подальшому директор ТУ ДБР у м. Краматорську звернувся до ДБР з поданням про внесення змін до штатного розпису територіального управління.

На підставі ст. 12 Закону № 794 та зазначеного подання, наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську» затверджені зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську, які вводилися у дію з 01 лютого 2021 року (в частині змін згідно з додатком № 5).

Згодом, наказом ДБР від 30 грудня 2020 року № 303дск затверджено зміни до наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск в частині дати введення в дію змін до штатного розпису, зокрема, замість 01 лютого 2021 року визначено дату 01 березня 2021 року.

Так, згідно із додатками до наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск, посади державної служби ТУ ДБР у м. Краматорську, в тому числі посаду, яку обіймав позивач начальник Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, виведено із штатного розпису.

Водночас до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську введено нові посади (іншої категорії) рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно з новою структурою територіального управління.

Відтак, посади державної служби у раніше діючих підрозділах, зокрема у Першому слідчому відділі (відділі з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, скорочено.

Згідно з шатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік, затвердженим наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск, посадовий оклад позивача складав 46 244,00 грн, що повністю узгоджується з приписами Закону № 794 та Закону № 294, оскільки ст. 7 Закону № 294 встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня становить 2 102,00 грн.

Згідно з штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2021 рік, затвердженим наказом ДБР від 25 січня 2021 року № 47дск, посадовий оклад начальників слідчих відділів, як осіб рядового та начальницького складу складає 46 244,00 грн, що повністю узгоджується приписами Закону № 794 та Закону № 1082, оскільки ст. 7 Закону № 1082 встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законам, з 1 січня становить 2 102,00 грн.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За правилами ст. 17 Закону № 794 фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Державного бюро розслідувань за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку. Забезпечення Державного бюро розслідувань необхідними матеріальними засобами, технікою, обладнанням, іншим майном для службової діяльності здійснюється відповідно до законодавства України про публічні закупівлі. Гарантується повне і своєчасне фінансування Державного бюро розслідувань в обсязі, достатньому для його належної діяльності. У кошторисі Державного бюро розслідувань передбачається створення фонду для проведення оперативно-розшукових (негласних слідчих) дій.

Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідач доводив, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Відповідач зауважив, що закон України про Державний бюджет України на відповідний рік, як закон, яким регулюються бюджетні відносини, у тому числі й питання оплати праці працівників ДБР, як таких, що фінансуються з державного бюджету, визначає розмір та порядок виплати заробітної плати працівникам ДБР.

Рішення щодо неконституційності п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 та ст. 7 Закону № 1082 Конституційним Судом України не приймалися.

Згідно з положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VІІІ «Про Конституційний Суд України» (далі Закон № 2136) передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із ст. 97 Закону № 2136 суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Відповідач наголошував, що закон про Державний бюджет за своєю природою є фінансовим документом, який встановлює розподіл державних фінансових ресурсів, і який може розглядатися як закон з особливою правовою природою.

За правового регулювання, яке встановлено п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 та ст. 7 Закону 1082, положення яких, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались, ТУ ДБР у м. Краматорську під час нарахування та виплати заробітної плати позивачу на законних підставах застосовувало закони про Державний бюджет України на відповідні роки.

З огляду на викладене відповідач стверджував, що заробітна плата позивача впродовж спірних періодів нараховувалась і виплачувалась в повному обсязі відповідно до чинного на той час законодавства.

Просив відмовити у позові.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, аналогічних тим, що наведені у позовній заяві.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити в позові з підстав, аналогічних тим, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

У зв`язку з тимчасовою окупацією його населеного пункту позивач був вимушений залишити місце свого постійного проживання та набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою від 09 квітня 2021 року № 1445-.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 , видане Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області 10 жовтня 2017 року.

Відповідач Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську (ідентифікаційний код 42331094) зареєстроване як юридична особа 26 липня 2018 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

На підставі записів в трудовій книжці серії НОМЕР_4 та наказів керівника ТУ ДБР у м. Краматорську від 26 жовтня 2018 року № 21, від 07 червня 2019 року № 42-ос, від 26 лютого 2021 року № 31-ос суд встановив таке:

[…]

Запис 5 26 жовтня 2018 року на підставі наказу від 26 жовтня 2018 року № 21 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, як такий, що успішно пройшов за конкурсом, з випробуванням строком шість місяців.

Запис 6 26 жовтня 2018 року позивач прийняв Присягу державного службовця.

Запис 7 27 квітня 2019 року позивачу присвоєний п`ятий ранг державної служби.

Запис 8 27 квітня 2019 року на підставі наказу від 07 червня 2019 року № 42-ос ОСОБА_1 переведений на посаду начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську.

Запис 9 01 березня 2021 року на підставі наказу від 26 лютого 2021 року № 31-ос позивач звільнений з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби, п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну службу».

Отже, в період з 28 жовтня 2018 року по 01 березня 2021 року позивач проходив службу в ТУ ДБР у м. Краматорську на посаді начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління.

Спірні правовідносини вникли з приводу нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року.

Суд встановив, що наказом ДБР від 31 січня 2019 року № 4дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2019 рік» затверджений та введений в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік, затвердженим 31 січня 2019 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління становив 38 764,00 грн.

Наказом ДБР від 04 березня 2019 року № 28дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську» затверджений в новій редакції та введений в дію з 04 березня 2019 року штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську, з застосуванням змінених посадових окладів з 01 січня 2019 року; наказ від 31 січня 2019 року № 4дск визнаний таким, що втратив чинність.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік, затвердженим 04 березня 2019 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління становив 38 764,00 грн.

Наказом ДБР від 06 лютого 2020 року № 13дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2020 рік» затверджений та введений в дію з 01 січня 2020 року штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік; наказ від 04 березня 2019 року № 28дск визнаний таким, що втратив чинність.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік, затвердженим 06 лютого 2020 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління становив 46 244,00 грн.

Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську»:

- затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік № 2 ТУ ДБР у м. Краматорську, які підлягали введенню в дію з 01 грудня 2020 року;

- затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік № 3 ТУ ДБР у м. Краматорську, які підлягали введенню в дію з 23 грудня 2020 року;

- затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік № 4 ТУ ДБР у м. Краматорську, які підлягали введенню в дію з 04 січня 2021 року;

- затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, які підлягали введенню в дію з 01 лютого 2021 року.

Штатний розпис на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, затверджений 20 жовтня 2020 року, який мав бути введений в дію з 01 лютого 2021 року, передбачав виведення з штатного розпису низки структурних підрозділів і посад, в тому числі посади начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, з посадовим окладом 46 244,00 грн.

На підставі наказу ДБР від 30 грудня 2020 року № 303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» внесені зміни до п. 4 наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск шляхом зміни словосполучення «з 01 лютого 2021 року» на словосполучення «з 01 березня 2021 року».

Отже, внаслідок змін, внесених наказом ДБР від 30 грудня 2020 року № 303дск, введення в дію Штатного розпису на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, затвердженого 20 жовтня 2020 року, відтерміновано до 01 березня 2021 року.

Наказом ДБР від 25 січня 2021 року № 47дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2021 рік» затверджений та введений в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2021 рік.

В Штатному розписі ТУ ДБР м. Краматорську на 2021 рік посада начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління не була передбачена.

Таким чином, відповідно до штатних розписів ТУ ДБР у м. Краматорську в 2019 році посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління становив 38 764,00 грн, в 2020 році 46 244,00 грн, з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року 46 244,00 грн.

Як вже було зазначено вище, спірні правовідносини виникли з приводу правомірності дій ТУ ДБР у м. Краматорську при нарахуванні заробітної плати позивача, в тому числі в частині визначення його посадового окладу, в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року.

Як свідчить довідка від 29 грудня 2019 року № б/н, видана ТУ ДБР у м. Краматорську, а також розрахункові листки за 2019 рік в січні пропорційно відпрацьованому часу позивачеві нарахована заробітна плата в сумі 50 452,75 грн, в тому числі посадовий оклад 36 918,10 грн, в лютому 50 452,75 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в березні 50 393,20 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в квітні 50 393,20 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в травні 50 393,20 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в червні 128 044,16 грн, в тому числі посадовий оклад 21 320,20 грн, в липні 26 792,87 грн, в тому числі посадовий оклад 15 168,52 грн, в серпні 66 561,02 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, у вересні 64 622,82 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в жовтні 122 403,43 грн, в тому числі посадовий оклад 21 910,09 грн, в листопаді 58 808,22 грн, в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн, в грудні 66 563,96 грн в тому числі посадовий оклад 38 764,00 грн.

В 2019 році посадовий оклад ОСОБА_1 за посадою начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську становив 38 764,00 грн.

Згідно з розрахунковими листками за 2021 рік в січні пропорційно відпрацьованому часу позивачеві нарахована заробітна плата в сумі 87 021,14 грн, в тому числі посадовий оклад 38 942,32 грн, в лютому 70 794,01 грн, в тому числі посадовий оклад 11 561,00 грн, в березні 309 217,79 грн, в тому числі посадовий оклад 2 102,00 грн.

В 2021 році посадовий оклад ОСОБА_1 за посадою начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську становив 46 244,00 грн.

Правомірність дій відповідача при нарахуванні заробітної плати позивача, в тому числі в частині визначення його посадового окладу, за 2018 та 2020 роки не є предметом спору у справі, що розглядається.

Також суд встановив, що на відповідно до наказу ДБР від 22 листопада 2022 року № 589 «Про проведення планового внутрішнього аудиту діяльності Державного бюро розслідувань» відділ внутрішнього аудиту провів плановий внутрішній аудит діяльності ДБР щодо законності та достовірності звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур з питань використання і збереження активів та управління майном, за наслідками якого складений аудиторський висновок від 09 грудня 2022 року № 36/10-9-06.

Серед іншого, предметом внутрішнього аудиту було питання правильності встановлення розміру посадових окладів для працівників центрального апарату та територіальних управлінь ДБР.

За наслідками аудиту посадові особи відділу внутрішнього аудиту ДБР дійшли висновку, що при установленні посадових окладів всім працівникам ДБР (центрального апарату та територіальних управлінь) та складанні штатних розписів на 2021 рік, розрахунок посадових окладів здійснено у порядку, визначеному спеціальним законом Законом № 794, із застосуванням мінімального прожиткового мінімуму, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року 2 102 грн та у відповідності до норм і вимог законодавства України, що регулює бюджетний процес, а саме: Бюджетного кодексу України, вимог Мінфіну та фінансових обмежень, установлених Інструкцією із складання бюджетних запитів, що узгоджується зі ст. 34 Бюджетного кодексу України. При цьому Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не містили будь-яких норм щодо особливостей поширення/непоширення норми абз. 6 ст. 7 на окремі державні органи чи окремі категорії посад.

Висновків щодо правомірності установлення посадових окладів на 2019 рік аудиторський висновок від 09 грудня 2022 року № 36/10-9-06 не містить.

Згідно з Висновком експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 26 грудня 2022 року № 32004/22-72/32122-32128/22-72, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, інформація і висновки, що зазначені в Аудиторському звіті від 30 червня 2022 року № 30/10-9-06 за результатами проведення внутрішнього аудиту діяльності ДБР стосовно законності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур з питань стану збереження активів та ефективності управління державним майном щодо правомірності встановлення посадових окладів працівникам центрального апарату та територіальних управлінь ДБР та не нанесення матеріальної шкоди збитків при здійсненні видатків державного бюджету за КПКВ 6421010 «Забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань на оплату праці за період з липня 2021 року по листопад 2022 року, документально та нормативно підтверджується.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади […], їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України від 12 листопада 2015 року № 794-VІІІ «Про Державне бюро розслідувань» (далі Закон № 794).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 794 (в редакції, що була чинною до 27 грудня 2019 року), Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

В подальшому внаслідок зміни правового регулювання змінився правовий статус Державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 794 (в редакції Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності 27 грудня 2019 року), Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

На підставі п. 1 п. 109 розділу І Закону України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» в ст. 1 Закону № 794 слово «злочинів» замінено словами «кримінальних правопорушень».

Правовий статус працівників Державного бюро розслідувань визначений ст. 14 Закону № 794.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 794 до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 794 служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

За правилами ч. 5 ст. 14 Закону № 794 трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з абз. абз. 1-2 ч. 6 ст. 14 Закону № 794 порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань регламентовано нормами ст. 17 Закону № 794.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 794 фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Державного бюро розслідувань за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Грошове забезпечення та оплату праці працівників Державного бюро розслідувань визначають норми ст. 20 Закону № 794.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 794 умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону № 794 на осіб осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Умови оплати праці осіб, які працюють у Державному бюро розслідувань за трудовими договорами, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Ч. 3 ст. 20 Закону № 794 визначено, що заробітна плата працівників Державного бюро розслідувань складається з:

1) посадового окладу;

2) доплати за вислугу років;

3) доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці;

4) доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця;

5) доплати за науковий ступінь.

Розмір премії не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу працівника Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 794 установлюються такі посадові оклади працівників Державного бюро розслідувань відповідно до розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року:

1) Директор Державного бюро розслідувань 30;

2) перший заступник, заступник Директора Державного бюро розслідувань 28;

3) керівник територіального управління, керівник управління центрального апарату Державного бюро розслідувань 26;

4) начальник відділу центрального апарату Державного бюро розслідувань 24;

5) начальник відділу територіального управління Державного бюро розслідувань 22;

6) слідчий, дізнавач, оперуповноважений органу Державного бюро розслідувань 20;

7) інші працівники Державного бюро розслідувань сума, що дорівнює трьом розмірам посадового окладу, встановленого Кабінетом Міністрів України для працівників, які займають відповідні посади в центральних органах виконавчої влади.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 794 працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років 10 відсотків, більше 5 років 15 відсотків, більше 10 років 20 відсотків, більше 15 років 25 відсотків, більше 20 років 30 відсотків, більше 25 років 35 відсотків, більше 30 років 40 відсотків, більше 35 років 45 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону № 794 працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості» або «цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 5 відсотків посадового окладу.

Ч. 8 ст. 20 Закону № 794 установлено, що доплати за спеціальне звання, почесне звання, науковий ступінь та ранг державного службовця здійснюються в порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив державну службу в ТУ ДБР у м. Краматорську на посаді начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління.

Таким чином, складові заробітної плати позивача були визначені ч. 3 ст. 20 Закону № 794, а його посадовий оклад п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794.

Суд зауважує, що нормою п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 визначена лише кількість прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, для обчислення базового розміру посадового окладу начальника відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, а саме 22.

При цьому, ні ст. 20, ні інші норми Закону № 794 не визначають конкретний розмір такого прожиткового мінімуму в грошових одиницях.

Водночас Закон України від 15 липня 1999 року № 966-ХІV «Про прожитковий мінімум» (далі Закон № 966) відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 966, прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність.

Порядок встановлення та затвердження прожиткового мінімуму регламентує ст. 4 Закону № 966.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 966 прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

За правилами ч. 3 ст. 4 Закону № 966 прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Таким чином, прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу заробітної плати за періоди з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року, а тому для визначення прожиткового мінімуму для обчислення посадового окладу позивача підлягають застосуванню відповідні норми Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (далі Закон № 2629 ) та Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон № 1082).

Ст. 7 Закону № 2629 установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року 1853 гривні, з 1 липня 1936 гривень, з 1 грудня 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1626 гривень, з 1 липня 1699 гривень, з 1 грудня 1779 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2019 року 1921 гривня, з 1 липня 2007 гривень, з 1 грудня 2102 гривні;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року 1497 гривень, з 1 липня 1564 гривні, з 1 грудня 1638 гривень.

Водночас п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року був встановлений ст. 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі Закон № 2246) в розмірі 1762 гривні.

Ст. 7 Закону № 1082 установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2189 гривень, з 1 липня 2294 гривні, з 1 грудня 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2270 гривень, з 1 липня 2379 гривень, з 1 грудня 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1769 гривень, з 1 липня 1854 гривні, з 1 грудня 1934 гривні.

При цьому суд зауважує, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи по суті норми п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 та ст. 7 Закону № 1082 неконституційними Конституційним Судом України не визнавались.

Таким чином, в 2019 році посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську мав визначатися відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 із застосуванням п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629 і становив 38 764,00 грн (1 762,00 грн х 22 = 38 764,00 грн).

Суд встановив, що наказом ДБР від 31 січня 2019 року № 4дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2019 рік» затверджений та введений в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік, затвердженим 31 січня 2019 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління становив 38 764,00 грн.

Наказом ДБР від 04 березня 2019 року № 28дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську» затверджений в новій редакції та введений в дію з 04 березня 2019 року штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську, з застосуванням змінених посадових окладів з 01 січня 2019 року; наказ від 31 січня 2019 року № 4дск визнаний таким, що втратив чинність.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік, затвердженим 04 березня 2019 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління становив 38 764,00 грн.

При цьому, як свідчать довідка від 29 грудня 2019 року № б/н та розрахункові листки за 2019 рік, в 2019 році посадовий оклад ОСОБА_1 за посадою начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську становив 38 764,00 грн.

Таким чином, дії ТУ ДБР у м. Краматорську, які полягали у нарахуванні та виплаті позивачеві заробітної плати в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з посадового окладу 38 764,00 грн, визначеного на підставі п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 з урахуванням положень п. 8 Прикінцевих положень Закону № 2629, відповідають критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, та є правомірними.

В період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську мав визначатися відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 із застосуванням ст. 7 Закону № 1082 і становив 46 244,00 грн (2 102,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами на 01 січня 2021 року) х 22 = 46 244,00 грн).

Суд встановив, що наказом ДБР від 06 лютого 2020 року № 13дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2020 рік» затверджений та введений в дію з 01 січня 2020 року штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік; наказ від 04 березня 2019 року № 28дск визнаний таким, що втратив чинність.

Згідно з Штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську на 2020 рік, затвердженим 06 лютого 2020 року, посадовий оклад начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління становив 46 244,00 грн.

Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську» затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, які підлягали введенню в дію з 01 лютого 2021 року.

Штатний розпис на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, затверджений 20 жовтня 2020 року, який мав бути введений в дію з 01 лютого 2021 року, передбачав виведення з штатного розпису низки структурних підрозділів і посад, в тому числі посади начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, з посадовим окладом 46 244,00 грн.

На підставі наказу ДБР від 30 грудня 2020 року № 303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» внесені зміни до п. 4 наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дск шляхом зміни словосполучення «з 01 лютого 2021 року» на словосполучення «з 01 березня 2021 року».

Отже, внаслідок змін, внесених наказом ДБР від 30 грудня 2020 року № 303дск, введення в дію Штатного розпису на 2020 рік № 5 ТУ ДБР у м. Краматорську, затвердженого 20 жовтня 2020 року, відтерміновано до 01 березня 2021 року.

Наказом ДБР від 25 січня 2021 року № 47дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 2021 рік» затверджений та введений в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Краматорську на 2021 рік.

В Штатному розписі ТУ ДБР м. Краматорську на 2021 рік посада начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління не була передбачена.

При цьому, як свідчать розрахункові листки за січень-березень 2021 року, в 2021 році посадовий оклад ОСОБА_1 за посадою начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську становив 46 244,00 грн.

Таким чином, дії ТУ ДБР у м. Краматорську, які полягали у нарахуванні та виплаті позивачеві заробітної плати в період з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року, виходячи з посадового окладу 46 244,00 грн, визначеного на підставі п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794 з урахуванням положень ст. 7 Закону № 1078 (із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами на 01 січня 2021 року), відповідають критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, та є правомірними.

З приводу твердження позивача про те, що у спірних правовідносинах норми ст. 20 Закону № 794 є спеціальними, а тому саме вони мали застосовуватися при нарахуванні та виплаті йому заробітної плати, включаючи визнання розміру посадового окладу, суд зауважує таке.

Впродовж спірних періодів посадовий оклад позивача був установлений із застосуванням п. 5 ч. 4 ст. 20 Закону № 794, а оскільки ні ст. 20, ні інші норми Закону № 794 не визначають конкретних розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в силу положень ст. 4 Закону № 966 застосуванню підлягали положення закону «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідач довів належними доказами той факт, що посадовий оклад позивача в періоди з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року був встановлений з дотриманням чинного на той час законодавства, а тому суд відхиляє аргументи позивача про те, що оскаржуваними діями ТУ ДБР у м. Краматорську порушено його право на оплату праці в розмірі, визначеному законодавством.

Також під час розгляду справи не знайшли підтвердження аргументи позивача з приводу того, що оскаржуваними діями ТУ ДБР у м. Краматорську порушені принципи верховенства права та правової визначеності.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати за періоди з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2021 року по 01 березня 2021 року.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, при вирішенні питання щодо дотримання ним строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (ідентифікаційний код: 42331094, місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Героїв України, буд. 21) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 18 січня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко