Справа № 420/33146/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , громадянин Туреччини, (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 24.07.2023 державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про примусове виконання постанови НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору у розмірі 383138,91 грн. з ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 24.07.2017 державним виконавцем Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 на виконання виконавчого документа - постанови Приморського ВДВС м. Одеса № 54632819 про стягнення виконавчого збору в сумі 383138,91 грн. з ОСОБА_2 .

13.10.2017 головним державним виконавцем Приморського ВДВС мiста Одеса ГТУЮ в Одеській області Вельковим Олегом Віталійовичем постановлено по виконавчому провадженню НОМЕР_1 повернути стягувачу - Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ - постанову НОМЕР_2 від 27.04.2017 про стягнення 383138,91 грн.

16.10.2023 позивач дізнався про знаходження його в Єдиному реєстрі боржників. Оскільки підстави знаходження в реєстрі позивачу були невідомі, його представник позивача Карпова О.В. вчинила дії щодо встановленню підстав заходження позивача в реєстрі боржників, подала клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а в подальшому 24.10.2023 подавши клопотання про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1. Проте 22.11.2023 у поштовому відділені отримала від відповідача лист-відмову у закритті провадження НОМЕР_1, мотивуючи це тим, що на підставі пункту 5 частини першої ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено скасування заходів примусового виконання рішення здійснених при примусовому виконанні виконавчого документа та виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру. Але позивач не погоджується з відповіддю відповідача №153061 від 26.10.2023, а також вважає постанову про відкриття ВП НОМЕР_1 від 24.07.2017 про стягнення виконавчого збору - неправомірною та протиправною. Оскільки під час перебування виконавчого документа - виконавчого напису нотаріусу №379 від 21.03.2017 на примусовому виконанні державним виконавцем не було здійснено реального стягнення на користь стягувача ПАТ АБ "Південний", а відтак відсутні будь-які правові підстави стягнення виконавчого збору.

02.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272, 287 КАС України.

Відповідач належним чином та своєчасно повідомлялися про встановлений ухвалою суду від 02.01.2024 строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив на адміністративний позов в установлений строк до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

У Приморському ВДВС м. Одеса знаходилось виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису № 379 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. від 21.03.2017 про звернення стягнення на нерухоме майно позивача, 28.04.2015 за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомості. задоволення вимоги ПАТ АБ "Південний" станом на 16.03.2017. Цією ж постановою НОМЕР_2 було стягнуто виконавчий збір в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню з боржника до Державного бюджету України.

Стягувач ПАТ АБ "Південний" подав до Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області заяву про повернення виконавчого документу (виконавчого напису нотаріуса), яка була розглянута, та 27.04.2017 головним державним виконавцем Приморського РВ ДВС прийнята постанова ВП № НОМЕР_2 про повернення виконавчого документа виконавчого напису нотаріуса № 379 на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

24.07.2017 державним виконавцем Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 про примусове виконання постанови держвиконавця НОМЕР_2 від 27.04.2021 про стягнення з позивача ОСОБА_2 виконавчого збору 383138,91 грн. (копії постанови від 27.04.2021 суду не надано).

13.10.2017 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС мiста Одеса ГТУЮ в Одеській області Вельковим Олегом Віталійовичем постановлено по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 повернути стягувачу - Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ (постанову НОМЕР_2 від 27.04.2017 про стягнення 383138,91 грн.), підставою повернення є не встановлення місцезнаходження боржника та майна, на яке може бути звернуто стягнення (п.5 ч.1 ст. 37 Закону "Про виконавче провадження"). Вдруге зазначений виконавчий документ про стягнення виконавчого збору до виконання не пред`являвся.

Представник позивача подала клопотання від 24.10.2023 до Приморського відділу ДВС про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1. Проте 22 листопада 2023 року у поштовому відділені отримала від відповідача лист-відмову. Відповідач відмовив позивачу в закритті провадження НОМЕР_1, мотивуючи це тим, що законодавством виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення, здійснених при примусовому виконанні виконавчого документа та виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру.

Позивач в межах даної справи оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 24.07.2023 державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про примусове виконання постанови приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області НОМЕР_2 від 27.04.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 383138,91 грн. з ОСОБА_2 . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1, 3, 5, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів (п.3 ч.1 ст. 3 Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На момент відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачала, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 21.03..2017) встановлювалось, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.(ч.1, 2, 6).

Відповідно до п.1 ч.І ст.37 Закону "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону "Про виконавче провадження" передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Згідно з частиною третьою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону "Про виконавче провадження", які діяли на час відкриття виконавчого провадження ВП № 54092831, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів було здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-УІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

На момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору діяла норма ч. 2 ст. 27 Закону "Про виконавче провадження" яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. З 28 серпня 2018 року частину другу статті 27 Закону "Про виконавче провадження" змінено, (Законом України №2475-УІІІ від 3 липня 2018 року) та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, в даній справі з урахуванням редакцій Закону "Про виконавче провадження", які були чинними у період існування заборгованості боржника, база обрахунку виконавчого збору змінювалась. У період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Положення статті 27 Закону "Про виконавче провадження" (у редакції чинній у період до 28 серпня 2018 року) зменшували відповідальність боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону "Про виконавче провадження" (у редакції чинній з 28 серпня 2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що зміни внесені Законом №2475-УІІІ погіршили становище боржника, а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з нього коштів за виконавчим написом, інші дії по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса також не вчинялись, у державного виконавця були відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору при поверненні виконавчого напису нотаріуса без виконання.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд (постанови від 21.03.2020 року у справі №2540/3203/18, від 16.04.2020 у справі №640/8425/19 (ЄДРСРУ № 88814982)), який висловив правову позицію, відповідно до якої системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що основана винагорода приватного виконавця за своїм призначенням є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. При цьому, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

За таких обставин постанова від 2407.2017 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі та поза межами повноважень, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправною, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 , то судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ч.3-5 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат правничої допомоги позивачем надано суду копії наступних документів: ордер адвоката Карпової О.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, банківські виписк про перерахування 10000 грн. та 15000 грн. за надання правової допомоги позивачу за договором № 134 від 16.10.2023.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Тому для підтвердження цих обставин обов`язково потрібно було надати суду договір про надання правничої допомоги, документи, які свідчать про характер та обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, акт виконаних робіт, калькуляцію витрат. На підставі доданих до позову документів неможливо встановити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що у відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС Украни необхідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу не розглядаються при прийнятті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 24.07.2023 державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про примусове виконання постанови НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору у розмірі 383138,91 грн. з ОСОБА_2 ;

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19.01.2024.

Суддя В.В. Хом`якова