Справа № 380/3926/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3926/23 пров. № А/857/14708/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №380/3926/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Кравців О. Р.,

час ухвалення рішення 24.07.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо підтвердження/визнання трудового стажу роботи позивача у період з 18 жовтня 1993 року по 28 грудня 1999 року у профкомі заводу кольорових телевізорів "Електрон", викладену у рішенні №76 від 22 листопада 2022 року та скасувати це рішення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового стажу при призначенні позивачу пенсії за віком період роботи у профкомі заводу кольорових телевізорів "Електрон" у період з 18 жовтня 1993 року по 28 грудня 1999 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №76 від 22 листопада 2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу при призначенні пенсії за віком період роботи у профкомі заводу кольорових телевізорів "Електрон" у період з 18 жовтня 1993 року по 28 грудня 1999 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2022 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж на дату звернення позивача становить 23 роки 10 місяців 09 днів. До страхового стажу не зараховано: - період роботи згідно з довідками від 14 листопада 2022 року №11 про стаж роботи за період з жовтня 1993 року по грудень 1999 року, оскільки довідка оформлена неналежним чином, а саме: не вказана підстава видачі, перенайменування організації. Зазначає, що запис у трудовій книжці відсутній. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення №76 від 22 листопада 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 листопада 2022 року звернувся до ГУПФ України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФ України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням ГУПФ України в Донецькій області від 22 листопада 2022 року №76 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до вказаного рішення згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 23 роки 10 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Довідка від 14 листопада 2022 року №11 про стаж роботи за період з жовтня 1993 року по грудень 1999 року не взята до уваги, оскільки оформлена неналежним чином, а саме: не вказана підстава видачі, перенайменування організації. Запис у трудовій книжці відсутній. Право на призначення пенсії за віком заявник набуде за досягнення 63 років, тобто з 26 червня 2025 року.

Вважаючи означене рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що долученими до матеріалів справи довідками та заявами свідків підтверджується факт роботи позивача з жовтня 1993 року по грудень 1999 року, при цьому, відповідачі жодним чином не обґрунтовують те, який зв`язок та вплив має відсутність у довідці вказівки на підставу її видачі з її змістом, який, у свою чергу, відображає необхідну інформацію щодо роботи позивача, а тому оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачу до трудового стажу при призначенні позивачу пенсії за віком період роботи у профкомі заводу кольорових телевізорів "Електрон" у період з 18 жовтня 1993 року по 28 грудня 1999 року. У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскарженого рішення щодо не зарахування до стажу позивача спірного періоду його роботи, разом з тим, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №76 від 22 листопада 2022 року не взята до уваги довідка від 14 листопада 2022 року №11 про стаж роботи за період з жовтня 1993 року по грудень 1999 року, оскільки така оформлена неналежним чином, а саме: не вказана підстава видачі, перенайменування організації. Запис у трудовій книжці відсутній.

При цьому, факт роботи ОСОБА_1 у період з жовтня 1993 року по грудень 1999 року стверджується довідкою №11 від 14 листопада 2022 року Львівської обласної організації профспілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України.

Зі змісту цієї довідки вбачається, що ОСОБА_1 працював у профкомі Львівського заводу кольорових телевізорів Ряснянського виробничого комплексу Електрон на посаді інструктора профкому з жовтня 1993 року (наказ ЛЗКТ №517 від 16.11.1993 про переведення на підставі ст.36 п.5 КЗпП України) по грудень 1999 року, у зв`язку з ліквідацією підприємства (протокол засідання профкому ЗКТ №118 від 28.12.1999). Підстава: наказ ЛЗКТ №517 від 16.11.1993 року, протокол №118 від 28.12.1999 р. засідання профкому ЛЗКТ «Електрон», постанова Арбітражного суду Львівської області від 28.07.2000 р. справа №5/392/97-946-5/43 про банкрутство (а.с. 5).

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідачі жодним чином не обґрунтовують те, який зв`язок та вплив має відсутність у довідці вказівки на підставу її видачі з її змістом, який у свою чергу відображає необхідну інформацію щодо роботи позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому, факт роботи позивача на посаді інструктора профкому ЛЗКП Електрон підтверджується також заявами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8-10).

Разом з тим, як правильно зауважив суд першої інстанції, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у поданій позивачем довідці, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи жовтня 1993 року по грудень 1999 року, виявивши формальні недоліки.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долученими до матеріалів справи довідками та заявами свідків підтверджується факт роботи позивача з жовтня 1993 року по грудень 1999 року, при цьому, відповідачі жодним чином не обґрунтовують те, який зв`язок та вплив має відсутність у довідці вказівки на підставу її видачі з її змістом, який, у свою чергу, відображає необхідну інформацію щодо роботи позивача, а тому оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачу до трудового стажу при призначенні позивачу пенсії за віком період роботи у профкомі заводу кольорових телевізорів "Електрон" у період з 18 жовтня 1993 року по 28 грудня 1999 року.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії, а тому у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування спірних періодів роботи позивача до загального стажу для призначення пенсії за віком.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №380/3926/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19 січня 2024 року.