Справа № 420/23348/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23348/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 року по 22.08.2023 року включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 року по 22.08.2023 року у сумі 308 745 гривень 60 копійок включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її 13.09.2020 року звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту. На виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року у справі №420/933/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року по справі №420/19950/21 відповідачем 23.08.2023 року проведено остаточний розрахунок при звільненні, а саме виплачено індексацію грошового забезпечення. З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що ніякої заборгованості при звільненні позивача не рахувалось, також ніяких ймовірних майнових витрат при звільненні позивач не зазнав, дії працівника у спірних правовідносинах були направлені на збільшення розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 року по 14.03.2021 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 року по 14.03.2021 року у сумі 14 984 гривень 92 копійки відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позивач про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що на дату звернення позивача з цим позовом діяла редакція ст.117 КЗпП, відповідно до якої строк стягнення виплат працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежений шестимісячним строком (постанова ВС від 28 червня 2023 року № 560/11489/22).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 10.04.2014 року та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.08.2020 року №38-РС її звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом з послужного списку позивача (а.с.21 зв.бік 22).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.09.2020 року №198 позивача з 13.09.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі №420/933/21 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.09.2020 року.

Відповідачем нараховано та виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення в сумі 4503,21 грн за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2016 року, що підтверджується повідомленням про надходження коштів.?

Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок виплаченою сумою індексації грошового забезпечення позивач була вимушена повторно звернутися до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року №420/19950/21 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2015 року та січня 2016 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

23 серпня 2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року №420/19950/21 відповідачем нараховано та виплачено на картковий рахунок позивачки кошти (індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум із одночасним утриманням військового збору 1,5%) у сумі 79 715,99 грн (а.с.20).

Враховуючи, що відповідач провів остаточний розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 з порушенням строків ст.116, 117 КЗпП, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивача зі служби відповідачем не було проведено з нею повного розрахунку. З огляду на це, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також суд вказав, що з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ, яка обмежує строк виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

За проведеними розрахунками сума, яка належить до виплати позивачу відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням співмірності становить 14 984,92 грн.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» тощо.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 1.380.2019.005781.

Викладене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача щодо помилковості застосування до спірних правовідносин ст.116, ст.117 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (в чинній редакції) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судова колегія звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Враховуючи, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день її виключення зі списків особового складу 13 вересня 2020 року, а лише 23 серпня 2023 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, є підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати повного розрахунку при звільненні, однак із врахуванням чинної редакції ст.117 КЗпП України, а саме не більше як за шість місяців.

Викладене спростовує і другий довід апеляційної скарги відповідача щодо незастосування судом першої інстанції ст.117 КЗпП України в чинній редакції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи не знайшли свого підтвердження.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині невірного обрахунку судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судова колегія враховує, що відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується довідкою, яка наявна в матеріалах справи, заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становить липень 2020 року 10 888,88 грн + серпень 2020 року 10 888,88 = 21 777,76 грн.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 351,25 грн. (10 888,88 грн. + 10 888,88 грн./62).

З урахуванням викладеного, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (враховуючи 6-місячний термін встановлений ст. 117 КЗпП України) становить 63 576,25 грн (351,25 грн *181 дні).

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц наголосила, що визначений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Колегія суддів вважає недоцільним в даному випадку застосовувати правовий підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтриманий у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 № 460/10582/21, оскільки в даному випадку сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 63 576,25 грн менша за суму невиплаченої при звільненні заборгованості 79 715,99 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наявне правове регулювання, суд апеляційної інстанції частково погоджується із доводами ОСОБА_1 та вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано принцип співмірності до обставин цієї справи.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів, викладених у цій постанові.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 вересня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року змінити в мотивувальній та резолютивній частинах з мотивів, викладених у цій постанові.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року викласти у наступній редакції:

«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2020 року по 14.03.2021 року у сумі 63 576,25 грн (шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень двадцять п`ять копійок)».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко