Справа № 580/6145/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року справа № 580/6145/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

17.07.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2017 по 16.06.2023 включно;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2017 по 16.06.2023 включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ВІДЗИВІВ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що з 30.01.2017 по 25.05.2017 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . При звільненні з військової служби їй не була виплачена індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач у 2021 році звернулась з позовом до суду. 17.07.2023 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2017 у справі №440/18615/212 їй була виплачена індексація грошового забезпечення. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 03.09.2023, зазначив, що спірні відносини не регулюються Кодексом законів про працю України, позаяк врегульовані спеціальним законодавством, яким є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-Х11 від 20.12.1991 та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, якими не передбачені гарантії щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби. Вказане також підтверджується численними листами Державної служби з питань праці, Міністерства соціальної політики України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Зазначає, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, встановлений Законом України від 01.07.2022 №2352-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022. Тримісячний строк звернення до суду, встановлений вказаним Законом, закінчився 19.10.22, проте позивач звернулась до суду лише 17.07.2023.

Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки звернулась до суду з позовом про стягнення індексації грошового забезпечення більш ніж через 4 роки після звільнення з військової служби, внаслідок чого штучно збільшила спірний період.

Зазначає, що спірні відносини не підпадають під регулювання ст. 117 КЗпП України, оскільки вказаною статтею визначено санкції до роботодавця лише у випадку спору про розмір певної виплати, проте спір щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення при звільненні позивача з військової служби був відсутній, оскільки позивач протягом 4-х років після звільнення не здійснювала жодних дій. які б свідчили про її незгоду з нарахованим та виплаченим грошовим забезпеченням.

Крім цього, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, тому суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

3. РУХ СПРАВИ.

Ухвалою судді від 07.08.2023 позовна заява прийнята до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.09.2023 задоволено клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

4. ВСТАНОВЛЕНІ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ.

Позивач ОСОБА_1 згідно наказу від 30.01.2017 №28 прийнята на військову службу за контрактом у військову частину НОМЕР_1 з 30.01.2017 та згідно наказу від 25.05.2017 №129 з 25.05.2017 виключена зі списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі №440/18615/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійснені нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.01.2017 року по 25.05.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.01.2017 року по 25.05.2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі №440/18615/21 відповідач 17.06.2023 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 30.01.2017 по 25.05.2017 у сумі 12 845 грн 39 коп. (а.с. 19).

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернулась з позовом до суду.

5. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) та Положенням про проходження громадянами України військової служби за контрактом у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008).

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Закону №2232-Х11 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-Х11 початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №2232-Х11 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №№2232-Х11 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно пункту 7 Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 12 Положення №1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Пунктом 242 Положення №1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-1Х стаття 117 була викладена у такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

6. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог суд виходить з такого.

Суд зазначає, що спір у цій справі стосується дій відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2017 по 16.06.2023 року, тобто з моменту виключення з особового складу частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до дати виплати індексації грошового забезпечення згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі №440/8615/21.

Як зазначено вище , згідно пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже вказаною нормою на військову частину покладено обов`язок щодо виплати грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини у разі звільнення з військової служби.

Водночас спеціальним законодавством, яким є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-Х11, Положення про проходження громадянами України військової служби за контрактом у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 не передбачена відповідальність за несвоєчасну виплату грошового забезпечення.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зауважував на тому, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Отже у разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби підлягає застосуванню стаття 117 КзПП України.

Разом з цим стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно відповідальність військової частини згідно статті 117 КзПП України наступає у разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення, зокрема індексації грошового забезпечення, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Як встановлено судом позивач закінчила військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , проте не була звільнена з військової служби, позаяк відповідно до наказу від 25.05.2017 №129 з 25.05.2017 виключена зі списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Отже військова частина НОМЕР_1 не несе відповідальність на несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби.

Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Тобто середнє грошове забезпечення має обчислюватись з грошового забезпечення за 2 календарні місяці перед звільненням з військової служби.

Оскільки позивач звільнена з військової служби не відповідачем, її середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не може бути обрахований із грошового забезпечення, яке позивач отримувала під час проходження військової служби у відповідача.

Відповідно, період прострочення також не може бути обрахований з 26.05.2017, тобто з дати виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

З огляду на зазначене позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають значення для розгляду справи.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО