Справа № 579/1071/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р.Справа № 579/1071/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Веліток Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Придатко В.М., м. Кролевець Сумської області, повний текст складено 19.10.23 по справі № 579/1071/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області , старшого інспектора СРПП відділення поліції № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області капітан поліції Бондаренка Віталія Вікторовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, старший інспектор СРПП ВП№1 (м. Кролевець) Бондаренко Віталій Вікторович про скасування постанови серії БАД №654997 від 09.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18.10.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову серія БАД № 654997 від 09 травня 2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом даної справи: судовий збір у сумі 536 грн 80 копійок та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що позивач керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти перевірку на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, однак останній відмовився. У подальшому відносно позивача також складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Викладені обставини події підтверджуються поясненням ОСОБА_2 та з копії відеозапису DVD RW диск № 1 з відео які містяться в матеріалах справи № 579/1071/23 та які судом першої інстанції не було враховано. Також звертає увагу, що даний спір не потребує глибокого правового аналізу й дослідження, а відтак і значних часових затрат; щодо його вирішення існує уже стала судова практика. Так, пошук судової практики, підготовка матеріалів та написання позовної заяви адвокатом не потребував великих затрат часу та проведення аналізу доказової бази, а тому сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є необгрунтованою та завищено.

За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283,285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2ст. 268 КАС України).

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09 травня 2023 року відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №654997 від 09.05.2023, відповідно до якої останнього визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №654997 від 09.05.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 травня 2023 року о 16:02 в с.Алтинівка по вул.Садовій, керував транспортним засобом електромопедом Yadea S-Way, без застебнутого мотошолому та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а, 2.3г ПДР України, посвідчення водія категорії «А1» не отримував, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.19, 44).

Стверджуючи про те, що електромопед Yadea S-Way має електродвигун потужністю 1500 Вт, тобто 1,5 кВт, тоді як розділ І ПДР України визначає, що механічним транспортним засобом є транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а тому керований ним електромопед Yadea S-Way, не зареєстрований в установленому порядку та не підлягає державній реєстрації, позивач звернувся до суду із вимогами про визнання протиправним та скасування оскаржуваної постанови.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у вiдповiдності до визначень, закріплених у Правилах дорожнього руху, електроскутер двоколiсний моделі «Yadea S-Way» потужністю 1,5 кВт не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації), а Позивач, як особа, яка ним керувала не є суб`єктом адмiнiстративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 а Правил дорожнього руху може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер моделi «Yadea S-Way» не являється.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (пункти 1.1, 1.9 Правил).

Згідно із пунктом 1.3 Правил №1306 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пп.а п.2.1 Правил №1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За визначеннями, наведеними у пункті 1.10 Правил №1306:

транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3кВт;

мотоцикл двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг;

мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50куб.см або електродвигун потужністю до 4кВт.

Відповідно до п.2.13 Правил №1306 транспортні засоби класифікуються, залежно від категорій, зокрема:

А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50куб.см або електродвигун потужністю до 4кВт;

А мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50куб.см і більше або електродвигун потужністю 4кВт і більше.

Крім того, п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема А1-мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50куб.см, або електродвигун потужністю до 4кВт.

Згідно з пунктами 2 та 3 Положення №340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії.

З наведеного вбачається, що Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено. Водночас, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3кВт. У зворотному випадку транспортний засіб з електродвигуном не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №278/3362/15-к.

Таким чином, з порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4кВт. Отже, враховуючи відсутність визначення «електроскутер» у ПДР, колегія суддів дійшла висновку, що електроскутер можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4кВт.

Зі спірної постанови від 09.05.2023 серії БАД №654997 вбачається, що позивачу було інкриміновано, в тому числі, порушення вимог п.п. а п.2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що п.п. а п.2.1 Правил №1306 передбачає обов`язок мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом для водіїв саме механічних транспортних засобів, а тому вказано норма має застосовуватись системно разом з п.2.13 Правил №1306.

При цьому, з системного аналізу положень п.1.10 та п.2.13 Правил №1306 випливає, що пристрої (електровелосипед, електроскутер і т.д.) у яких потужність електромотора до 3кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні п.1.10 Правил №1306, а значить на них не розповсюджуються вимоги п.2.13 Правил №1306 стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю мотора від 3 кВт до 4кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування ТЗ відповідною категорією».

Таким чином, у відповідності до визначень, закріплених у Правилах №1306 електроскутер моделi «Yadea S-Way» потужністю 1,5 кВт, не може визнаватись механічним транспортним засобом.

Враховуючи зазначене, особа, яка керує електроскутером моделi «Yadea S-Way» потужністю 1,5 кВт, не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п.2.1(а) Правил №1306 України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер не є.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, працівником поліції не в повній мірі дотримано вимог закону, а саме ст.ст.245, 251, 280 КУпАП не повно і не всебічно з`ясовано обставини адміністративної справи.

Колегія суддів також зважає на неможливість відокремлення суму штрафу саме за частиною 5 статті 121 КУпАП від суми штрафу за адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 КУпАП накладеним згідно статті 36 КУпАП, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню в цілому.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та у подальшому відносно позивача також складено протокол про адміністративне правопорушення зач. 1 ст. 130 КУпАП, то колегія суддів звертає увагу на те, що в межах розгляд цієї справи досліджуються обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та частиною 5 статті 121 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас колегія суддів ураховує доводи заявника апеляційної скарги про те, що витрати на правову допомогу, які за висновком суду першої інстанції має відшкодувати відповідач, є занадто завищеними.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що у доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що з наданого позивачем розрахунку сум гонорару за надану професійну правничу допомогу вбачається, що сума гонорару є значно завищеною, оскільки оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а також предмет спору у цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а сам обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, підготування позовної заяви та надання консультації у цій справі не потребувало значних зусиль та часу, тому вважає, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн не є співмірним.

З аналізу наведених вище правових норм щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, а також враховуючи заперечення протилежної сторони.

Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів зауважує, що вказана справа є справою незначною складності, наявна стала судова практика, в тому числі Верховного Суду зі спірного питання, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль. Таким чином, колегія суддів, враховуючи доводи апелянта, вважає, що сума 5000 грн у вказаній категорії справи є надто завищеною.

Крім того, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає частково підставними та обґрунтованими, враховуючи наведені вище мотиви.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку про зміну судового рішення у частині визначення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції . В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19.10.2023 по справі № 579/1071/23 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: "Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом даної справи: судовий збір у сумі 536 грн 80 копійок та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн 00 копійок."

В іншій частині рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19.10.2023 по справі № 579/1071/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко