Справа № 520/17331/23
Суддя: Семенова Я. Ю.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 22 червня 2023 серії ПН МХК №003847, прийняту заступником начальника Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Т.М.; просить стягнути з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області на його користь сплачені ним грошові кошти в якості штрафу у розмірі 2 550,00 гривень; стягнути з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області понесені ним судові витрати.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців він, ОСОБА_2 , є громадянином Республіки Азербайджан, з кінця 2022 року про живає на території України, за адресою: АДРЕСА_1 , що ним підтверджується посвідкою на тимчасове проживання та довідкою про реєстрацію місця проживання. 03.04.2023 ним було подано документи для проведення державної реєстрації в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань «Державна реєстрація фізичної особи підприємцем» в департаменті адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради. Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку «039 від 05.04.2023, виданого Головним управлінням ДПС у Харківській області (Київська ДПІ, Салтівський район м. Харкова), він отримав статус фізичної особи підприємця та став платником податків. Водночас, як про це зазначає позивач, 22.06.2023 уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, головним спеціалістом Доменюк Д.Г. було складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за зді2йснення торгівельної діяльності без дозволу на працевлаштування відповідно до вимог ч. 1 ст. 301 КУпАП. На підставі вказаного протоколу заступником начальника відділу Київського відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Т.М. була винесена постанова від 23.06.2023 серії ПН МХК №003847 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в сумі 2 550,00 гривень. Посилався, що 23.06.2023 ним, ОСОБА_3 , був сплачений штраф в повному обсязі в сумі 2 550,00 гривень, що підтверджується квитанцією №100301838. Посилався, що, оскільки він є суб`єктом господарювання та займається підприємницькою діяльністю, право на здійснення якої не потребує отримання окремого спеціального дозволу на працевлаштування іноземців, оскільки така діяльність є відмінною від трудової діяльності і не підпадає під регулювання Закону України «Про зайнятість населення», тому наявні підстави для задоволення пред`явлених ним позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Представник відповідача процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-які заяви або клопотання на адресу суд від представника відповідача не надходили.

Рух справи

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови прийнято до свого розгляду, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав пред`явлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що знаходить своє підтвердження рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень відповідачу Київському відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких доказів, що підтверджують заперечення проти позову, в порядку ст. 162 КАС України, від відповідача до суду не надходило.

За правилами ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На думку суду, неявка належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи сторін не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на проживання на території України, що знаходить своє підтвердження копією посвідки на тимчасове проживання, виданої на ім`я ОСОБА_1 21.12.2022, орган видачі 6301.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , виданий Шевченківською ДПІ Головного управління ДПС у Харківській області, дата реєстрації у державному реєстрі 27.03.2023, що підтверджується копією картки платника податків.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Департаментом реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Азербайджан, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом №039 з реєстру платників єдиного податку, код за ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виданого 05.04.2023 Головним управлінням ДПС У харківській області, Київська ДПІ (Салтівський район м. Харкова), ОСОБА_2 , податкова адреса суб`єкта господарювання АДРЕСА_1 , є платником єдиного податку за 2 групою, код згідно з КВЕД 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

22.06.2023 Головним спеціалістом Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Доменюк Д.Г. був складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МХК 003846 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за здійснення торгівельної діяльності без дозволу на працевлаштування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

На підставі вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення заступником начальника Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Т.М. була винесена постанова від 22.06.2023 ПН МКМ №003847 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в сумі 2 550,00 гривень.

Згідно з копією квитанції №100301838 від 23.06.2023, ОСОБА_4 сплачено штраф в сумі 2 550,00 гривень.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

За правилами ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За змістом п. 9 зазначеної норми Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Правилами п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 4 Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та зобов`язання роботодавця повідомити центральні органи виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, зайнятості населення та трудової міграції про дострокове розірвання чи припинення трудового договору з таким іноземцем або особою без громадянства (ч. 4 ст. 5 Закону).

Правилами ч. 1 ст. 203 КУпАП визначено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність на визначених вимогах Закону підставах.

За правилами ч. 6 ст. 42 Закону «Про зайнятість населення» без передбаченого цією статтею дозволу здійснюється працевлаштування: 1) іноземців, які постійно проживають в Україні; 2) іноземців, які набули статусу біженця відповідно до законодавства України або одержали дозвіл на імміграцію в Україну; 3) іноземців, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні; 4) представників іноземного морського (річкового) флоту та авіакомпаній, які обслуговують такі компанії на території України; 5) працівників закордонних засобів масової інформації, акредитованих для роботи в Україні; 6) спортсменів, які набули професійного статусу, артистів та працівників мистецтва для роботи в Україні за фахом; 7) працівників аварійно-рятувальних служб для виконання термінових робіт; 8) працівників іноземних представництв, які зареєстровані на території України в установленому законодавством порядку; тощо.

Отже, зазначена норма закону чітко визначає, що право на роботу в Україні без спеціального дозволу мають іноземці, які постійно проживають в Україні, тобто мають відповідний дозвіл на постійне проживання.

Зокрема, іноземців, котрі постійно проживають в Україні (та яким видана посвідка на постійне проживання), приймають на роботу на загальних підставах, тобто для них діє такий самий порядок, що і для українських громадян.

Як убачається з матеріалів справи, 21.12.2022 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана посвідка на тимчасове проживання в Україні строком до 21.12.2023.

Таким чином, на ОСОБА_1 не розповсюджуються вимоги Закону України, якими унормовано право на роботу іноземця без спеціального дозволу.

У пред`явленому позові позивач зазначає, що він у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність, а тому дозволу на працевлаштування він не потребує.

27 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення бар`єрів для залучення іноземних інвестицій» № 2058-VIII.

Законом №2058-VIII внесено зміни, зокрема до Закону України «Про зайнятість населення» до Розділу VII «Застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні». Саме даним розділом Закону на сьогодні регулюється процедура працевлаштування іноземців.

Іноземці та/або особи без громадянства, які законно перебувають на території України, при проведенні підприємницької діяльності користуються тими ж правами і наділені тими ж обов`язками, що й громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією України чи міжнародними договорами.

Іноземцю для державної реєстрації як фізичної особи-підприємця в Україні не потрібно отримувати дозвіл на проживання та інших дозвільних документів.

Для того, щоб іноземець зміг зареєструватися як фізична особапідприємець та розпочати підприємницьку діяльність на території України, останньому необхідно отримати ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) в органах державної фіскальної служби.

Відтак, іноземний громадянин може провадити будь-яку господарську діяльність і для цього має бути виконана одна умова - наявність посвідки на постійне чи тимчасове проживання.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП України, що свідчить про протиправність прийнятої суб`єктом владних повноважень постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ст. ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

Необхідно зауважити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Саме такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, є недоведеним.

Відповідачем всупереч вказаному вище на спростування пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вказано в постанові жодних достатніх, належних та допустимих доказів, а тому така постанова не може вважатися обґрунтованою.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, має посвідку на тимчасове проживання на території України, здійснює підприємницьку діяльність, право на здійснення якої не потребує отримання окремого спеціального дозволу на працевлаштування іноземців, позаяк така діяльність є відмінною від трудової діяльності та не підпадає під регулювання положень Закону України «Про зайнятість населення», суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МХК №003847 від 22.06.2023, винесеної заступником начальника Київського відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Т.М із закриттям справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Розподіл судових витрат

Положенням ч. 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України, а саме при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Беручи до уваги, що позивачем при зверненні до суду з позовом були понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 536,80 гривень, їх сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 6, 7, 8, 11, 229, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 22 червня 2023 року серії ПН МХК №003847, винесену заступником начальника Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Тетяною Миколаївною по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 536,80 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено і підписано 19 січня 2024 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова