Справа № 333/11283/23
Суддя: Тучков С. С.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/333/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу №333/11283/23 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Закарлюка Сергія Олеговича, Департаменту патрульної поліції України, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Закарлюка Сергія Олеговича, Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови серії ЕНА №1051802 від 02 грудня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відносно нього 02.12.2023 року було складено постанову серії ЕНА №1051802 за порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Позивач зазначає, що 29.11.2023 року під час руху по проспекту Соборному у м.Запоріжжя автомобіль, яким він керував, був зупинений патрульною поліцією. Будучи впевненим у тому, що адміністративних правопорушень він не вчиняв, одразу заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вирішив скористатися своїм правом на отримання професійної правничої допомоги. Розгляд справи було відкладено на 02.12.2023 року. В зазначений день позивач не зміг з`явитися до Управління патрульної поліції в м.Запоріжжя у зв`язку з перебуванням за межами міста. 07 грудня 2023 року позивач звернувся до УПП з клопотанням про повідомлення йому результату щодо розгляду справи та в цей же день йому було вручено постанову від 02.12.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення за нібито вчинене ним адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що у відповідності до ст.268 КУпАП на адресу відповідача заздалегідь було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 02.12.2023 року. До того ж, позивач зазначає, що до постанови поліцейський не приєднав жодних допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення. Просить суд постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1051802 від 02.12.2023 року скасувати, провадження по справі закрити, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 гривень.

26 грудня 2023 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , згідно якого представник відповідача просив суд відмовити в його задоволенні виходячи з такого. 29.11.2023 року під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України, що підтверджується відеозаписом з реєстратора, долученого до матеріалів відзиву. За такого, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії ЕНА №1051802за порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, в повній мірі відповідає закону та підтверджена належними доказами. З відеозапису, доданого до відзиву, вбачається, що в ході розгляду справи, було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Позивач заявив клопотання на підставі ст.268 КУпАП про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що бажав скористатися професійною правничою допомогою, для представлення його інтересів з розгляду справи по суті, а саме з 29.11.2023 року по 02.12.2023 року. У зв`язку з неявкою правопорушника, який був повідомлений належним чином, та відсутності клопотання про відкладення розгляду справи, на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення. До УПП надійшло клопотання 08.12.2023 року про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто в межах компетенції.

18 січня 2024 року через канцелярію суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно з відповіддю позивач зазначає, що під час руху не порушував ПДР України. Відповідач не надає до суду належних та допустимих доказів в розумінні КАС України. До відзиву додано відеозаписи як з бодікамери, так і з відеореєстратора який встановлений на патрульному автомобілі. Щодо записів встановлено, що запис з бодікамери не містить факту правопорушення. Отже дані відеозаписи не можуть бути доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також відповідач надає до суду електроні докази, а саме їх копії, які не засвідченні цифровим підписом.

Позивач та його представник, повідомленні судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги просили суд задовольнити.

Відповідачі, будучи повідомленими судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши відзив на адміністративний позов, та відповідь на відзив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 02.12.2023 року сержантом поліції Закарлюкою С.О. винесено постанову серії ЕНА №1051802 у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та останнього було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.9).

У постанові серії ЕНА №1051802 від 02.12.2023 року зазначено, що 29.11.2023 року о 06:55 в м.Запоріжжі, пр.Соборний, буд.1-Г, водій керуючи транспортним засобом наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п.18.1 ПДР України. Водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач мав можливість завчасно бачити пішохода на нерегульованому пішохідному переході, разом з тим не зменшував швидкість автомобіля, яким керував і фактично пішохід, перебуваючи на пішохідній зоні на половині свого шляху, зменшує швидкість ходу та пропускає автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . При цьому з відео чітко вбачається, що пішохід вже рухалась по пішохідному переході проїзній частині дороги. Даний факт зафіксовано на відеореєстратор встановленого на патрульному автомобілі. В подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Останньому були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Позивач заявив клопотання на підставі ст.268 КУпАП про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із наміром скористатися професійною правничою допомогою. Поліцейським було відкладено розгляд справи на 02.12.2023 року, про що складено повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Приписами п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно із частиною першою статті 122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1 - 5.41.2, дорожньою розміткою, пішохідними світлофорами. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Дорожні знаки 5.38.1 «Пішохідний перехід» встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.38.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 ПДР України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 751/4821/17, вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - частина друга статті 258 КУпАП. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №1051802 від 02.12.2023 року вбачається, що до неї додана відеофіксація (пункт 7).

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою , зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП, а відтак зафіксовані на технічному носії інформації відомості враховуються судом при винесенні рішення.

При цьому, суд вважає наданий відеозапис належним та допустимим доказом при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він є змістовним, узгоджується з поясненнями позивача викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив.

Отже, із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що перед нерегульованим пішохідним переходом, позивач не надав перевагу пішоходу (жінка), яка почала рух через проїзну частину. У цей час по лівій смузі, не зупиняючись, проїхав автомобіль позивача.

Тобто, пішохід, впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, почав перехід проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці. Відповідно, свідомо не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як пішохід почав рух, позивач безумовно створив йому небезпеку, відповідно, порушив норму п.18.1 ПДР України.

Отже, посилання позивача стосовно того, що ним при наближенні та перетині нерегульованого пішохідного переходу не створювалася перешкода чи небезпека для вказаного пішохода, та твердження, що останній не порушував ПДР України, не підтверджено матеріалами справи, а тому не заслуговують на увагу.

Також суд враховує, що поліцейським було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із наміром скористатися професійною правничою допомогою і відкладено розгляд справи на 02.12.2023 року.

Крім того, доводи представника позивача, що ним було завчасно направлено клопотання до УПП в Запорізькій області про відкладення розгляду справи, призначеної до розгляду на 02.12.2023 року, не знайшло свого підтвердження, оскільки позивач до матеріалів позовної заяви не надає докази існування такого клопотання та його направлення на адресу УПП в Запорізькій області. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що в межах своєї компетенції ним було розглянуто клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло 08.12.2023 року.

Суд вважає доводи позивача щодо неправомірності складеної постанови необґрунтованими, оскільки з дослідженого відеозапису чітко вбачається, що пішохід вже здійснював рух на нерегульованому пішохідному переході, і це зафіксовано у встановленому законом порядку на пристрій, який перебуває у власності Управління патрульної поліції в Запорізькій області.

Враховуючи викладене вбачається, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень належними доказами доведено правомірність свого рішення, а факт порушення позивачем вимог пункту 18.1 ПДР підтверджується матеріалами справи та не спростовано в ході судового розгляду.

Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення, містить інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння ним правопорушення, а тому відповідає загальним вимогам, встановленим ч.2 ст.283 КУпАП.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладено на позивача відповідно до статті 33 КУпАП та у межах, передбачених санкцією ч.1 ст.122 КУпАП.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст.122, 243-245, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Закарлюка Сергія Олеговича, Департаменту патрульної поліції України, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков