Справа № 120/399/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 січня 2024 р. Справа № 120/399/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 16.01.2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог.

18.01.2024 року за вх.№3609/24 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначає, що до військовослужбовців не застосовуються норми ст. 233 Кодексу законів про працю України при обрахунку строку звернення до суду, однак застосовуються норми спеціального законодавства, зокрема Порядку №260, якими звернення до суду не обмежується будь-яким строком.

В контексті наведеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Зокрема, ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції чинній з 19.07.2022 року) визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23.

Суд також звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема у постановах від 26.11.2019 року у справі № 340/184/19, від 29.09.2021 року у справі № 160/8332/20, від 12.05.2022 рокуу справі № 280/9017/20, від 09.11.2023 року у справі №140/6868/21, що на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, у тому числі дія указаної статті (233), у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості стосовно строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Оскільки судом встановлено, що приписами спеціального законодавства не врегульовано питання строку звернення до суду з даним позовом, то на дане питання регулюється нормами ст. 233 КЗпП України.

Суд зауважує, що до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Крім того, дія ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Враховуючи зазначене, на момент виникнення спірних правовідносин щодо виплати позивачеві додаткової грошової винагороди за періоди з 01.08.2022 по 12.08.2022 року; з 25.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року на них вже поширювалась дія приписів ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України у редакції чинній з 19.07.2022 року, відтак для звернення до суду з позовними вимогами в частині вказаних періодів застосуванню підлягає тримісячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання грошового забезпечення в належному розмірі.

При цьому, п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В силу імперативних положень п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України відповідний строк не сплив по завершенню трьох місяців з дня отримання грошового забезпечення за відповідні місяці, а був автоматично продовжений до завершення карантину, тобто до 30.06.2023 року. Однак з цим позовом позивач звернувся лише 11.01.2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

З огляду на все вищевикладене суд не приймає до уваги твердження представника позивача про необмежений строк звернення до суду з даним позовом та вказує на їх помилковість.

Крім того, у заяві від 18.01.2024 року представник позивача наголошує, що позивач дотепер проходить військову службу, водночас при цьому зазначає інформацію про ОСОБА_2 , в той час як позивачем є ОСОБА_1 . Також представником позивача не надано жодних доказів, шо підтверджували б обставини, на які він здійснює посилання у своїй заяві.

Таким чином, враховуючи наведене, суд констатує, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано (не надано заяви про поновлення строку звернення до суду із долученням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску позивачем).

Однак, з метою недопущення порушення прав та інтересів позивача та забезпечення права доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне продовжити позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску.

Суд звертає увагу позивача, що у разі не усунення недоліків, суд у відповідності до положень ст. 169 КАС України змушений повернути позов особі, що його подала.

Керуючись ст. 122, 160, 161, 169, 171, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Надати позивачеві 7-денний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений в мотивувальній частині ухвали.

Дану ухвалу направити позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Маслоід Олена Степанівна