Справа № 420/19343/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (; вул.Бабеля, буд.2, м.Одеса, 65005), Державної судової адміністрації України (; вул.Липська, буд.18/5, м.Київ, 01042), третя особа Державна казначейська служба України (; вул.Бастіонна, буд.6, м.Київ, 01601) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день подачі позову до суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування та виплату судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року - по день подачі позову до суду на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02,06.2016 №1402- VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років 50% від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн,, на 1 січня 2022 року - 2481грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць;

розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

надсилати процесуальні документи в електронному вигляді на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. Ухвалою суду від 02.08.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду: довідок про розмір нарахованої та отриманої суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з січня 2021 року по березень 2023 року із зазначенням складових винагороди; приведення суб`єктного складу відповідачів у відповідність до заявлених позовних вимог (або позовних вимог - до суб`єктного складу відповідачів); підстав для залучення до справи третьої особи - Державної казначейської служби України; встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви- 7 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачці.

14.08.2023 року ОСОБА_1 подала суду заяву про усунення недоліків разом із позовною заявою, в якій просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день подачі позову до суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування та виплату судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по день розгляду справи в суді на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02,06.2016 №1402- VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років 50% від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн,, на 1 січня 2022 року - 2481грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по день розгляду справи в суді на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років 50% від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн,, на 1 січня 2022 року - 2481грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць;

розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

надсилати процесуальні документи в електронному вигляді на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Указом Президента України від 20.02.2010 року її призначено на посаду судді Іллічівського міського суду Одеської області строком на п`ять років; Указом Президента України від 29.12.2017 року її призначено на посаду Іллічівського міського суду Одеської області. За період з січня 2021 по березень 2023 року їй нарахована суддівська винагорода та допомога на оздоровлення, для визначення сум яких використовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102грн., що суперечить ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Внаслідок цього, розмір винагороди та допомоги на оздоровлення не відповідав розміру, установленому спеціальним Законом. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області повинно був нарахувати позивачці суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного року, а саме: у 2021 році в розмірі 2270грн., у 2022 році в розмірі 2481грн. та 2023 році в розмірі 2684грн. Оскільки відповідачем порушено право позивачки на належне матеріальне забезпечення, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у даній справі.

05.09.2023 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначило, що згідно ч.3 ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Тобто ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» передбачено лише кількісну складову прожиткових мінімумів. Розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді встановлюють ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», якими визначено його розмір на рівні 2102 грн. Подібні правовідносини вже переглядались Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 року по справі №200/9195/19-а, згідно висновку якої розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді встановлюють інші закони, які доповнюють ч.3 ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Відповідач діє в рамках законодавства, нараховує та виплачує кошти в межах бюджетного року, тому нарахування та виплата позивачці суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102грн., є правомірним. Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з чинним законодавством України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Таким чином, Територіальне управління ДСА України в Одеській області не є розпорядником вказаної бюджетної програми.

14.09.2023 року Державна судова адміністрація України подала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначило, що відповідачі діяли правомірно, на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» неконституційними не визнавались та підлягають застосуванню як спеціальні до спірних правовідносин.

Також у відзиві зазначено, що позивачкою пропущений строк звернення до суду з позовом, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, яка є спеціальною нормою.

18.09.2023 року позивач подала суду відповідь на відзив ДСА України, в якій просила не приймати до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку подачі позовної заяви до суду, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України від 01.07.2022 року.

22.09.2023 року ДСА України подало суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягала на пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовом, оскільки позивач є працюючим суддею, а норми ст.233 КЗпП України застосовуються до звільнених працівників.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України №201/2010 від 20.02.2010 року призначена на посаду судді Іллічівського міського суду Одеської області строком на п`ять років.

Наказом голови Іллічівського міського суду Одеської області від 09.03.2010 року №6-ОС ОСОБА_1 зараховано до штату Іллічівського міського суду Одеської області з 09.03.2010 року, встановивши їй посадовий оклад згідно штатного розпису.

Указом Президента України №441/2017 від 29.12.2007 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Іллічівського міського суду Одеської області.

Наказом голови Іллічівського міського суду Одеської області від 04.01.2018 року №1-ОС вирішено вважати призначеною ОСОБА_1 на посаду судді Іллічівського міського суду Одеської області; встановлено позивачці щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з 29.12.2017 року, а згідно наказу від 20.04.2022 року №1-ОС встановлено доплату за вислугу років з 19.05.2022 року у розмірі 50% посадового окладу.

Відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про доходи ОСОБА_1 від 02.08.2023 №1752/23-вих, №1753/23-вих, №1754/23-вих, позивачці за період з січня 2021 по липень 2023 року включно нараховано та виплачено суддівську винагороду виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102грн.

ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у березні 2021 року, квітні 2022 року та березні 2023 року, що підтверджується розрахунковими листами Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за 2021-2023 р.р. також виходячи з розміру 2102грн. прожиткового мінімуму.

Позивачка вважає протиправними нарахування та виплату їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, виходячи з прожиткового мінімуму у розмірі 2102грн., у зв`язку із чим звернулась до суду з позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

У преамбулі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) закріплено, що він визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону №1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною 2 цієї правової норми суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Також суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів (ст.136 Закону № 1402-VІІІ).

У рішенні від 08.04.2016 №4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Конституційний Суд також у рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у підп. 6.1 п. 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (далі Закон №1082-ІХ) серед іншого, установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2270 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня - 2102 грн.

Встановлений розмір прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102,00 грн був визначений надалі статтями 7 Закону України від 02.12.2021 №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (далі Закон №1928-ІХ) та Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-ІХ (далі Закон №2710-ІХ). Також установлені прожиткові мінімуми для працездатних осіб з 1 січня 2022 - 2481 грн, з 1 січня 2023 - 2684 рн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10.11.2021 року у справі №400/2031/21 зазначив, що Законом України "Про прожитковий мінімум" не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру судді". При цьому судді також цим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо.

Верховний Суд України зауважив, що Закон України "Про Державний бюджет України" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень трьох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону". Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм, коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

За таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами.

Верховний Суд, досліджуючи питання застосування ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в подібних правовідносинах у постановах від 30.11.2021 року у справі №360/503/21, від 10.11.2021 року у справі №400/2031/21, від 22.06.2023 року у справі №400/4904/21, від 24.07.2023 року у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 року у справі №120/2006/22-а, від 26.07.2023 року у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 року у справі №240/3795/22, від 21.09.2023 у справі №380/25627/21, дійшов таких висновків.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у січні 2021 року, на підставі абз.5 ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" було неправомірним, тому суд вважає протиправними дії ТУ ДСА щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з січня 2021 по липень 2023 та матеріальної допомоги на оздоровлення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн. ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виплата суддівської винагороди, а також допомоги на оздоровлення регулюється ст.135, 136 Закону №1402-VІІІ, а норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

При цьому, посилання представника ТУ ДСА у відзиві на позов, що висновки, які наведені Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №200/9195/19-а, повинні бути застосовані до спірних правовідносин, судом не приймаються, оскільки у справі №200/9195/19-а спірні правовідносини стосувалися інших обставин, предметом розгляду було питання щодо застосування розрахункової величини для визначення розміру посадового окладу суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже право вибору заявляти ті чи інші вимоги належить позивачу. Саме суд, який розглядає спір по суті, наділений повноваженнями щодо обрання із декілька можливих способів захисту права, одного, який відповідає суті спірних відносин та який найбільш ефективно відновить порушене право заявника.

Суд визнає право позивачки на суддівську винагороду саме у розмірі, який визначено статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також встановив, що у спірному періоді позивачці суддівська винагорода та допомога на оздоровлення не була нарахована ТУ ДСА у визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмірах.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСАУ затвердила у його кошторисах на 2021-2023 роки.

Тому саме Територіальне управління повинно нарахувати та виплатити недоплачену суму суддівської винагороди позивачці за період з 01.01.2021 по липень 2023 року включно та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки.

Отже за умови того, що відповідачем суддівська винагорода у визначених Законом розмірах нарахована не була, а нарахування суддівської винагороди відноситься до повноважень Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, належним способом захисту права у спірному випадку є саме зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачці суддівську винагороду та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021, 2022, 2023 роки у відповідності до вимог ч.2, 3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позовні вимоги про стягнення з ДСА України на користь позивачки недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2021 року липень 2023 року включно не підлягають задоволенню, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які нараховані у належному розмірі, але не виплачені, а за матеріалами справи суддівська винагорода позивачці у належному розмірі не була нарахована, що обумовлено протиправними діями ТУ ДСА України в Одеській області.

Суд зазначає, що посилання представника ТУ ДСА в Одеській області на те, що виконання рішення суду повинно здійснюватися за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є ДСА України, а не ТУ ДСА в Одеській області, не суперечать висновку суду щодо обраного способу захисту порушеного права позивачки, стосується саме виконання рішення суду.

Стосовно тверджень ДСА України про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2023 року у справі №300/4201/22 та від 25.04.2023 року у справі №380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.

При цьому, в постанові від 03.08.2023 року у справі №280/6779/22 Верховний Суд підтримав висловлену раніше правову позицію щодо строків звернення до суду у спірних правовідносинах, скасувавши судові рішення про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про неправильне нарахування позивачу суддівської винагороди.

Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 у справі №620/1201/23 дійшов висновку, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 року "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" такий карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що оскільки у межах спірних правовідносин перебіг встановленого ч.2 ст.233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду із позовними вимогами, які виникли до встановлення у ч.2 ст.232 КЗпП України трьохмісячного строку звернення до суду з цим позовом, такий строк розпочав перебіг після закінчення карантину з наступного дня (01 липня 2023 року).

Позов ОСОБА_1 поданий 28.07.2023 року, тобто у строки, встановлені приписами ч.2 ст.232 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наведеного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає шляхом визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день подачі позову до суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.; зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування та виплату судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року - по день подачі позову до суду на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02,06.2016 №1402- VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років 50% від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн,, на 1 січня 2022 року - 2481грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог (стягнення з ДСА України на користь позивачки недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів) слід відмовити з вищенаведених судом мотивів, а також суд відмовляє у задоволенні вимог позову про нарахування та виплату коштів по день розгляду справи судом, оскільки надані позивачкою докази свідчать про неправильне нарахування їй спірних виплат тільки по липень 2023 року включно.

Позивачка у позовній заяві просить суд звернути рішення до негайного виконання в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи викладене, на підставі ст.371 КАС України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 нарахування та сплати недонарахованої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у межах суми стягнення за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 260-262, 295, 297, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (; вул.Бабеля, буд.2, м.Одеса, 65005), Державної судової адміністрації України (; вул.Липська, буд.18/5, м.Київ, 01042), третя особа Державна казначейська служба України (; вул.Бастіонна, буд.6, м.Київ, 01601) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по липень 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області () провести нарахування та виплату судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по липень 2023 року включно на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надбавки за вислугу років 50% від посадового окладу, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270грн., на 1 січня 2022 року - 2481грн., на 1 січня 2023 року - 2684грн., з врахуванням виплачених сум та утримань, передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 до виплати недонарахованої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян