Справа № 600/6138/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/6138/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.07.2023 року №227 в частині призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- визнати протиправним і скасувати п. 11 наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236 стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення його на посаду, про зарахування його до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, про прийняття ним справ та посади і про вступ до виконання ним обов`язків за посадою у Національній академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного;

- зобов`язати начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного і про направлення його на військовий облік до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 21.03.2023 р. є аспірантом Класичного приватного університету (м. Запоріжжя) за денною формою навчання, однак відповідачем під час призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період не враховано вказаних обставин та наданих позивачем доказів, у зв`язку із чим було безпідставно прийнято наказ від 24.07.2023 року №227. Також позивач вказав, що оскільки призов та направлення ОСОБА_1 на військову службу Чернівецьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки здійснено незаконно, то прийнятий наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236 стосовно ОСОБА_1 про призначення його на посаду, про зарахування його до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню в цій частині.

Чернівецький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав відзив на позов, в якому вказав, що наказ від 24.07.2023 року №227 в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за призовом під час мобілізації є законним та не підлягає скасуванню. Відповідач вказав, що позивач 22.07.2023 р. був оповіщений та пройшов повний комплекс заходів призову на військову службу по мобілізації, у результаті чого був зарахований до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного. При цьому, відповідач вказав, що на момент призову та з початку військової агресії російської федерації проти України позивач жодних заяв про надання йому відстрочки, так само, які і документів, які б свідчили про наявність у нього підстав для відстрочки, не подав. Крім того, відповідач зазначив, що спірний наказ є актом індивідуальної дії, виданим відповідачем у результаті здійснення владних управлінських функцій та не розрахований на багаторазове застосування, а тому вичерпує свою дію після його виконання.

Національна академія сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного подала до суду відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову. Відповідач зазначив, що Національну академію не наділено функціями і повноваженнями зі здійснення призову під час мобілізації, надання відстрочки від призову, тощо. Позивача було зараховано до списків особового складу на виконання чинних нормативно-правових актів, а тому вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також відповідач повідомив, що позивач з 25.10.2023 р. виключений зі списків особового складу Національної академії та згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.10.2023 р. №2420 призначений на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 22.09.2023 р. позовну заяву залишено без руху.

До суду надійшла заява позивача про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.10.2023 р. продовжено позивачу процесуальний строк для виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 р. до 06.10.2023 р.

06.10.2023 р. позивач подав до суду письмові пояснення щодо ознайомлення з оскаржуваними наказами 18.08.2023 р. та 06.09.2023 р., які перебувають у відповідачів.

Ухвалою суду від 17.10.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з метою витребування у відповідачів додаткових доказів по справі та вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

27.10.2023 р. та 06.11.2023 р. до суду надійшли письмові пояснення у відзивах відповідачів в тому числі щодо строку на звернення до суду. Крім того, Чернівецький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропущенням позивачем місячного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2023 р. позовну заяву залишено без руху для надання позивачем додаткових пояснень щодо поважності причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.11.2023 р. заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено. Поновлено позивачу строк звернення до суду. Відмовлено у задоволені заяви представника відповідача -1 про залишення позовної заяви без розгляду. Продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Наказом начальника Чернівецького РТЦК та СП від 24.07.2023 р. №227 позивача призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. (а.с. 18).

Відповідно до п. 11 витягу із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного. (а.с. 19).

Згідно копії військового квитка Серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 24.07.2023 р. призваний до ЗСУ по мобілізації та знятий з обліку у Чернівецькому РТЦК та СП. (а.с. 15-17).

27.07.2023 р. позивач звернувся, зокрема, до Чернівецького обласного ТЦК та СП, Чернівецького районного ТЦК та СП із заявою про надання відстрочки від призову службу під час мобілізації, на особливий період. До вказаної заяви було додано наступні документи: копія паспорта та РНОКПП; копія витягу з наказу №18 від 21.03.2023 р., копію довідки від 27.07.2023 р. №2044; копію посвідчення аспіранта. (а.с. 20-22, 27-28)

Матеріали справи також містять наступні документи: договір про підготовку аспіранта №3395 від 21.03.2023 р., укладений між Національною академією сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного та ОСОБА_1 ; заяву позивача про допуск до складання конкурсних вступних випробувань до аспірантури; відповідь Класичного приватного університету від 23.08.2023 р. №2408 на запит Чернівецького РТЦК та СП №4599 від 31.07.2023 року. (а.с. 23-26).

02.09.2023 р. Чернівецький обласний ТЦК та СП надав відповідь №1659ПУ на заяву позивача від 27.07.2023 р., в якій повідомив, що під час проведення мобілізації та на пункті прийому особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного позивачем не надавались підтверджуючі документи стосовно права на відстрочку у зв`язку із наявністю статусу здобувача аспіранта денної форми навчання «Класичного приватного університету». (а.с. 29).

Також матеріали справи містять лист Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного від 08.08.2023 р. №4381 на заяву позивача від 27.07.2023 р. щодо надання відстрочки від призову, в якому повідомлялось позивача про те, що вирішення питань щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не входить в компетенцію Національної академії. (а.с. 30).

Згідно витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного від 25.10.2023 р. позивача з 25.10.2023 р. виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а з котлового зі сніданку 26.10.2023 р. та видано сухий пайок на одну добу. Вказано, що згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.10.2023 р. №2420 позивач призначений на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим прийнято вважати, що позивач справи і посаду здав та вибув до нового місця служби с. Руська Лозова Харківської області. (а.с. 89).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийняття оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до т. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, воєнний стан був продовжений і діє на сьогоднішній день.

Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. кази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно копії військового квитка Серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 24.07.2023 р. призвано до Збройних Сил України по мобілізації та знято з обліку у Чернівецькому РТЦК та СП.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 5, 9 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Суд звертає увагу, що ст. 23 Закону № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

В позовній заяві позивач вказав, що з 21.03.2023 є аспірантом, який навчається за денною формою здобуття освіти, а тому має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. На підтвердження вказаних обставин, матеріали справи містять наступні докази: копію витягу з наказу №18 від 21.03.2023 р. та копію довідки від 27.07.2023 р. №2044 про зарахування позивача на аспірантуру до Класичного приватного університету; копію посвідчення аспіранта; копію договору про підготовку аспіранта №3395 від 21.03.2023 р., укладений між Національною академією сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного та ОСОБА_1 ; заяву позивача про допуск до складання конкурсних вступних випробувань до аспірантури.

Таким чином, суд вважає, що вказаними доказами підтверджено право позивача на відстрочку під час призову на військову службу згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Водночас, 24.07.2023 р. позивача було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного. Відповідно до п. 11 витягу із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.

На підставі матеріалів справи встановлено, що під час проведення Чернівецьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки мобілізаційних заходів стосовно ОСОБА_1 та 24.07.2023 р. під час прийняття оскаржуваного наказу, позивачем не було надано відповідачу заяву про відстрочку від призву під час мобілізації з відповідними доказами на підтвердження вказаних обставин.

Доводи позивача про те, що він під час призову повідомляв відповідача про підстави для відстрочки не підтверджено жодними доказами, а тому суд не приймає їх до уваги. При цьому, суд звертає увагу, що згідно наявних матеріалів справи підтверджено, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову служби під час мобілізації, на особливий період тільки 27.07.2023 р. Тобто, позивач повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про наявність підстав для відстрочки після прийняття оскаржуваного наказу і на той час позивач вже був зарахований до особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення № 154).

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно з п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві, а також оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них тощо.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Обов`язок дотримання правил військового обліку передбачений також ч. 8 ст. 2 Закону № 2232-XII, відповідно до якої виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Згідно з ч. 11 ст. 38 Закону № 2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Додатком № 2 до Порядку № 1487 є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: - перебувати на військовому обліку за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; - не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника); - особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; - подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на строкову військову службу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, суд вважає, що право позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації пов`язане з його обов`язком щодо дотримання правил військового обліку. Тобто, позивач був зобов`язаний своєчасно та особисто повідомити відповідний орган ТЦК та СП та надати документи, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, внаслідок не повідомлення позивачем обставин, що дають право на відстрочку від призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 був позбавлений можливості з`ясувати вказані обставини.

Таким чином, суд встановив, що на момент прийняття оскаржуваного наказу від 24.07.2023 року №227 у Чернівецького РТЦК та СП не було відповідної інформації та документів щодо наявності у позивача права на відстрочку від призову під час мобілізації, а позивач на момент призову її не повідомляв.

При цьому, обов`язок щодо надання вказаної інформації та доказів покладено виключно на позивача. З огляду на встановлені по справі обставини, суд не вбачає ознак протиправності оскаржуваного наказу 24.07.2023 року №227 щодо призову позивача на військову службу по мобілізації.

Крім того, суд також вважає, що немає правових підстав й для скасування оскаржуваного п. 11 наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236 стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення його на посаду, про зарахування його до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, про прийняття ним справ та посади і про вступ до виконання ним обов`язків за посадою у Національній академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, оскільки такий прийнятий на підставі наказу від 24.07.2023 року №227. При цьому, позивач не надав суду належних обґрунтувань та жодного доказу на підтвердження протиправності п. 11 наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 25.07.2023 року №236.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом подання даного позову про оскарження наказів відповідачів від 24.07.2023 року №227 та від 25.07.2023 року №236, суд зазначає наступне.

Положення ст. 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист визначене також у ч. 1 ст. 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства.

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачу. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення положень принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, ст. 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити.

Позивач у позовній заяві визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 ст. 24 Закону № 2232-XII передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.

Згідно з абз. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Статтею 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо проходження військової служби.

Суд звертає увагу, що позивач просить суд зобов`язати начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного і про направлення його на військовий облік до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Однак, судом встановлено, що позивач із рапортом до начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного про його звільнення із зазначенням підстав, визначених ст. 26 Закону № 2232-XII, за наслідками розгляду якого мало бути прийняте відповідне рішення, не звертався. Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи 25.10.2023 р. начальником Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного прийнято наказ про виключення з 25.10.2023 р. позивача зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а з котлового зі сніданку 26.10.2023 р. та видано сухий пайок на одну добу. Вказано, що згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.10.2023 р. №2420 позивач призначений на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим прийнято вважати, що позивач справи і посаду здав та вибув до нового місця служби. Таким чином, на день прийняття рішення по даній справі перестали існувати правовідносини позивача з Чернівецьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки та Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оскільки з 25.10.2023 р. позивач перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 .

Отже, суд наголошує увагу позивача, що оскаржувані у спірних правовідносинах накази є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію.

На переконання суду, після видання спірних наказів виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-XII та Положенням № 1153/2008. Даними актами чинного законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов на військову службу чи про зарахування військовослужбовця до військової частини. Вказані накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) значний обсяг взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

Виходячи із зазначеної у вказаних судових рішеннях Верховного Суду правових висновків суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

Крім того, згідно з принципом процесуальної економії необхідно застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, а також недопустимим є штучне подвоєння судового процесу (висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 50/311-б, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Вказаний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що накази про призов позивача на військову службу та зарахування до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування вказаних наказів не може привести до відновлення порушеного права.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень, в той час як позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права та безпідставно заявлено позовні вимоги.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс вказаних витрат, суд не вирішує питання про їх стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідачі: Чернівецький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (площа Театральна, 6, м. Чернівці, 58002); Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (вул. Героїв Майдану, 32, м. Львів, 79012, ).

Суддя Т.М. Брезіна