Справа № 440/11411/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 р. Справа № 440/11411/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/11411/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУНП в Полтавській області, оформлену листом від 02.05.2023 № 29/К-111, у врахуванні суми індексації заробітної плати під час розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 з врахуванням суми індексації заробітної плати 1069,94 грн;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 , з врахуванням виплаченої суми.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оформлену листом від 02.05.2023 № 29/К-111, у врахуванні суми індексації грошового забезпечення під час розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 з врахуванням суми індексації грошового забезпечення 1069,94 грн (одна тисяча шістдесят дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки) та здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з врахуванням виплаченої суми.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що індексація не входить до складу грошового забезпечення, а є встановлений законом механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, яка проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, тобто залежить від того, чи перевищила величина індексу споживчих цін поріг індексації, а тому не має постійного характеру та у відповідності до пункту 23 розділу І Порядку № 260 не підлягає врахуванню при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні. Отже, ГУНП правомірно не враховано при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача індексацію грошового забезпечення поліцейського. Також стверджує, що правовідносини, стосовно яких Верховним Судом викладені висновки щодо застосування норм права в постанові від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, на які посилався суд, також не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки у зазначених справах відповідачем є не орган Національної поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, спірне рішення без змін.

Одночасно з відзивом, позивач просить ухвалити рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом ГУНП в Полтавській області від 25.01.2018 №33 о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу превенції Кременчуцького відділу поліції, звільнено зі служби з 01.09.2020 за п. 2 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу) із зазначенням, що останній має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 років 00 місяців 14 днів.

Позивач звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою від 05.04.2023, в якій, зокрема, просив донарахувати та виплатити до одноразової грошової допомоги при звільненні грошові кошти, з урахуванням суми індексації 1069,94 грн.

У відповідь на заяву листом ГУ НП в Полтавській області № 29/К-111 від 02.05.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що індексація не є видом грошового забезпечення, а тому не може бути включена до розміру грошового забезпечення для обчислення грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи протиправною відмову ГУНП в Полтавській області у врахуванні суми індексації заробітної плати під час розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. Також враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з ГУНП в Полтавській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 3000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закону № 1282-ХІІ), Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення (пункт 6 розділу VI Порядку № 260).

Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно із статтями 1, 2 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладено обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

При цьому, індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Тож, індексація є складовою грошового забезпечення поліцейських, яке у свою чергу враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічний правовий підхід щодо юридичної природи індексації та її врахування у складі грошового забезпечення при обчисленні такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні, викладено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що позивачу під час проходження служби в поліції нараховувалась та виплачувалась індексація у складі його грошового забезпечення, але при нарахуванні та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні застосовано розмір його грошового забезпечення без урахування індексації.

Як встановлено судовим розглядом, що із довідки ГУНП в Полтавській області від 29.08.2023 № 1139/115/29/10/01-23 слідує, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивача розраховано виходячи з грошового забезпечення, а саме: посадового окладу - 2950,00 грн, спеціального звання - 1800,00 грн, надбавки за стаж служби в поліції - 1187,50 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби - 3562,50 грн, премії - 4621,18 грн, всього - 14121,18 грн. Одноразова грошова допомога нарахована в сумі 84727,08 грн (14121,18 х 12 років х 50%) та виплачена 25.09.2020 в сумі 83456,18 грн (за відрахуванням військового збору - 1,5 %).

Отже, при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідачем не було враховано індексацію грошового забезпечення, яка відповідно до довідки УФЗБО про складові грошового забезпечення за період з 01.09.2018 по 31.08.2020 включена до грошового забезпечення позивача, зокрема, станом на день звільнення - в розмірі 1069,94 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність відмови Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оформлену листом від 02.05.2023 № 29/К-111, у врахуванні суми індексації грошового забезпечення під час розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 з врахуванням суми індексації грошового забезпечення 1069,94 грн (одна тисяча шістдесят дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки) та здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з врахуванням виплаченої суми.

Доводи апелянта про те, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, установлені наказами станом на день звільнення і що включення будь-яких інших виплат при розрахунку одноразової грошової допомоги буде суперечити нормативно-правовим актам, судова колегія відхиляє, оскільки, як відзначалося вище, в даному випадку індексація стосується не безпосередньо одноразової допомоги при звільненні, а безпосередньо грошового забезпечення позивача, з якого така допомога розраховується, що й є складовою, зазначеною самим апелянтом.

Твердження апелянта про те, що індексація грошового забезпечення не має постійного характеру і виплачується лише, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації в розмірі 103%, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, позивачу під час проходження служби в поліції нараховувалась та виплачувалась індексація у складі його грошового забезпечення (в тому числі присудженої на виконання судового рішення).

Тож, доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для включення при розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував практику Верховного Суду, судова колегія до уваги не приймає, оскільки у відповідних постановах Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, наведені загальні правові висновки щодо юридичної природи індексації, порядку її нарахування та, зокрема застосування до грошового забезпечення при обчисленні одноразової допомоги при звільненні, в тому числі щодо військовослужбовців.

Доводів щодо неправильного чи завищеного розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову з урахуванням обраного судом способу захисту порушених прав.

Щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в разі вирішенні питання про відшкодування позивачам витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копія договору про надання правової допомоги №01/11 від 01.11.2023, укладений між позивачем та адвокатом Плескач Г.А.; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 06.11.2023; квитанція № 06 від 06.11.2023 про оплату послуг у розмірі 1500 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №01/11 від 01.11.2023.

Відповідач не висловив заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, заявленої до стягнення суми 1500 грн.

Суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на вищевикладене, дослідивши надані представником позивача документи, судова колегія враховує ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не є новими у судовій практиці. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені у відзиві позивача, як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та його обсяг.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, судова колегія дійшла висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 по справі №440/11411/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, б. 83, м. Полтава, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1000 грн. (одну тисячу гривень) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк