Справа № 160/27163/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
18 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити переведення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 , розрахованого станом на 11.09.2023 року.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 з 05 січня 2020 року переведена з пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) на пенсію по втраті годувальника згідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
11 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримала довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 11.09.2023 № Б-с-592, за якою заробітна плата ОСОБА_2 , судді Покровського районного суду Дніпропетровської області, станом на 11.09.2023 складає 107 202,00 грн., в т.ч. посадовий оклад 63 060,00 грн., доплата за вислугу років 37 836,00 грн. та доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 6 306,00 грн.
09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 через офіційний веб-портал Пенсійного фонду України подала заяву, в якій просила Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та призначити їй пенсію, виходячи з положень Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , виходячи з 70% від заробітку розрахованого станом на 11.09.2023 року.
Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 визначено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але не передбачено можливість здійснення перерахунків вже призначених пенсій. А отже, призначення та перерахунок пенсій в зв`язку з втратою годувальника за вказаним Законом не передбачено.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) та призначенні ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 , розрахованого станом на 11.09.2023 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року, з урахуванням усунення недоліків, провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
ОСОБА_1 з 05 жовтня 2010 року отримувала пенсію по втраті годувальника згідно Закону України „Про державну службу", а з 01.05.2020 була автоматично переведена на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки розмір пенсії виходив більший.
Для проведення даного перерахунку заявниця надала довідку про оновлені складові в частині заробітку померлого годувальника від 11.09.2023 року №Б-с-592, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.
Згідно до статті 37 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Оскільки, з 1 січня 2018 року, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченими законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то в разі смерті судді у період перебування на посаді судді чи перебування у відставці непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на умовах та в порядку, передбаченому Законом №1058-VI.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Після 01.05.2016 року відповідно до статті 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про державну службу" визначено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але не передбачено можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсій.
Призначення та перерахунок пенсій у зв`язку з втратою годувальника за вказаним Законом не передбачено.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Заперечення відповідача 2 у відзиві зводяться виключно до того, що Законом № 889 не передбачено процедури щодо здійснення перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відтак, на думку відповідача-2, відмова позивачеві в призначенні пенсії за Законом №3723 та перерахунку такої пенсії є обґрунтованою.
У своїй позовній заяві позивач і не стверджувала, що певні положення щодо перерахунку пенсії наявні у чинній редакції Закону №889.
Так, Верховний Суд в постанові від 21.12.2021 року в справі №440/7341/20 зазначив, що оскільки померлий годувальник мав право на отримання пенсії відповідно до Закону №3723, то пенсія може призначатися на вибір утриманця:
- 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону №3723;
- 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону №1058.
Відповідно, позивач і має намір в рамках даної справи встановити собі пенсію саме за Законом № 3723, а не Законом №1058, на який посилається відповідач-2 у відзиві.
Більше того, в даному випадку застосуванню підлягають саме попередні редакції Закону № 3723, оскільки, враховуючи приписи ст. 22 Конституції України, попередні редакції Закону №3723 мали більш сприятливі умови для позивача, ніж актуальні положення діючого законодавства у сфері пенсійного забезпечення.
Щодо безпосередньо відсутності процедури перерахунку призначених пенсій, то слід зазначити, що у своїй позовній заяві позивач послався на рішення Конституційного Суду України у рішенні від 23.12.2022 року в справі №3-132/2018(5462/17), яке залишилося поза увагою відповідача-2.
Так, Конституційний Суд України у рішенні від 23.12.2022 у справі №3-132/2018(5462/17 встановив, що у зв`язку з тим, що в підпункті 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 немає посилання на статтю 37-1 Закону №3723, для осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону №3723, унеможливлено перерахунок розмірів пенсій, тобто їх осучаснення.
Внаслідок цього існує відмінність в розмірах пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723, залежно від часу призначення пенсій.
З огляду на наведене Конституційний Суд України визнав, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889 суперечить частині 1 статті 3, частинам 1, 2 статті 8, частині 1 статті 24, статті 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону №3723.
Тобто, в даному випадку вбачається, що Верховний Суд, зокрема в справі №440/7341/20 підтверджує можливість утриманцю обирати на власний розсуд за яким саме Законом буде призначена пенсія - Закон України №3723 або Закон України №1058.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 з 05 жовтня 2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та до 01.05.2020 отримувала пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про державну службу".
З 01 травня 2020 року ОСОБА_1 в автоматичному режимі переведена на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки розмір пенсії при переведенні збільшувався.
09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника за Законом України "Про державну службу".
Для проведення даного перерахунку ОСОБА_1 надала довідку про оновлені складові в частині заробітку померлого годувальника від 11.09.2023 року №Б-с-592, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності заяву та документи позивача розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для розгляду питання перерахунку пенсії.
Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №04 від 12.10.2023 року позивачеві відмовлено в перерахунку пенсії по Закону України "Про державну службу".

Прикінцевими положеннями Закону №889 збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу":

- державних службовців, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України;

- осіб, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про державну службу" визначено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але не передбачено можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсій.

Призначення та перерахунок пенсій у зв`язку з втратою годувальника за вказаним Законом не передбачено.

Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб згідно Закону України №889 затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

Відповідно до пункту 13 "Прикінцевих положень" розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі, якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України, зокрема, "Про державну службу" її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється в розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії призначені відповідно до зазначених законів індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

З урахуванням викладеного, перерахунок пенсій державних службовців на підставі довідок про складові заробітної плати, законодавцем не передбачено.

ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, оскільки розмір пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є більш вигідним для позивача, чим розмір пенсії, що виплачувався, а отже вимоги позивача щодо призначення пенсії в розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 , є безпідставними, а відмова в перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на думку представника відповідача-1 відповідає вимогам чинного законодавства та прийнята з дотриманням вищезазначених норм Закону.

24 листопада 2023 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив вх.№29242/23, в якій представник позивача в повному обсязі не погоджується з відзивом відповідача-1, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з метою перерахування пенсії саме за Законом №3723 в редакції від 01.01.2008 року.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19 зазначила, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Натомість, відповідачі, як станом на момент розгляду заяви позивача, так і станом на момент розгляду даної справи, ігнорують сталі висновки Верховного Суду, що свідчить про протиправність їх поведінки.

Таким чином, оскільки позивач вже отримувала пенсію, розмір якої розраховувався на підставі статті 37 Закону №3723, то наразі позивач має право на перехід та розрахунок пенсії саме за таким Законом, оскільки розмір пенсії, що отримується позивачем наразі, є істотно меншим, ніж той, що має бути призначений на підставі Закону України №3723, що в свою чергу свідчить про звуження прав позивача.

Відповідач-1 в своєму відзиві посилається на позицію Третього апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 27.10.2022 у справі №160/24667/21.

Втім, зазначена відповідачем-1 позиція Третього апеляційного адміністративного суду в справі №160/24667/21 не є релевантною в даному випадку, оскільки в рамках зазначеної справи позивач оскаржував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пред`явивши позов лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

При цьому позивач в зазначеній справі не залучав в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відтак, на думку представника позивача, існує необхідність в призначенні пенсії позивачеві згідно статті 37 Закону №3723 (в редакції від 01.01.2008) в розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 (107 202,00 грн.).

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05 жовтня 2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та до 01.05.2020 отримувала пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про державну службу".

З 01 травня 2020 року ОСОБА_1 в автоматичному режимі переведена на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки розмір пенсії при переведенні збільшувався.

11 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримала довідку територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 11.09.2023 № Б-с-592, за якою заробітна плата ОСОБА_2 , судді Покровського районного суду Дніпропетровської області, станом на 11.09.2023 року;

- посадовий оклад 63 060,00 грн.;

- доплата за вислугу років - 37 836,00 грн.;

- доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 6 306,00 грн.

Всього грошове забезпечення ОСОБА_2 складає - 107 202,00 грн.

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника за Законом України "Про державну службу", для проведення перерахунку надавши довідку про оновлені складові в частині заробітку померлого годувальника від 11.09.2023 року №Б-с-592, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.10.2023 №04 позивачеві відмовлено в переході та призначенні пенсії відповідно до положень статті 37 Закону України №3723 та повідомлено, що в неї відсутнє право на призначення пенсії за Законом №3723, оскільки згідно з пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889 втратив чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 визначено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але не передбачено можливість здійснення перерахунків вже призначених пенсій.

А отже, призначення та перерахунок пенсій у зв`язку з втратою годувальника за вказаним Законом не передбачено.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) та призначенні ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 , розрахованого станом на 11.09.2023 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини в сфері пенсійного забезпечення позивача регулюються, зокрема Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 за №889-VIII, Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 за №3723-ХІІ, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV.

Статтею 36 Закону №1058-УІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія в зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконувала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, за вказаним Законом, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з заробітку чи пенсії годувальника, тобто, в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону №1058, непрацездатними членами сім`ї вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягай пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону та діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі, у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж: до досягнення ними 23 років та діти сироти-до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Згідно до статті 37 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Оскільки, з 1 січня 2018 року, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченими законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то в разі смерті судді в період перебування на посаді судді чи перебування у відставці непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на умовах та в порядку, передбаченому Законом №1058-VI.

Так, умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 року окремо визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Стаття 37-1 Закону №3723-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачала, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи з сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено в новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції до 01.12.2015 року, в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 внесені зміни до Постанови №865, які застосовуються з 01.12.2015, а саме, виключено пункт 4 Постанови №865, а пункт 5 викладено в новій редакції наступного змісту: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Таким чином, в редакції Постанови №1013 пункт 5 Постанови №865 передбачав форму довідки про заробітну плату, що подається лише для призначення пенсії державним службовцям.

Надалі Постанова №865 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 «Про деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян», в якій також передбачено затвердження лише однієї форми довідки - для призначення пенсії, а не перерахунку пенсії.

Суд зазначає, що Постановою №1013 регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з цим, в статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, ані Законом №889, ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про державну службу" визначено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але не передбачено можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсій. Призначення та перерахунок пенсій у зв`язку із втратою годувальника за вказаним Законом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до відповідача з заявою, Кабінетом Міністрів України відповідного нормативно-правового акта не прийнято, як і не визначено умов для перерахунку пенсії державним службовцям.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку, тому у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 року в справі №745/458/16-а, від 13.02.2018 року в справі №697/2282/17, від 21.01.2018 року в справі №638/19513/16-а.

Конституційний Суд України у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Оскільки, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року в справі №592/7939/16-а.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.10.2023 року №04 правомірно відмовлено ОСОБА_1 в здійсненні переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008) та призначенні ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% від заробітку ОСОБА_2 , розрахованого станом на 11.09.2023 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачами доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення та відмови в здійсненні переведення (призначення) пенсії, натомість позивачем та його представником належними та допустимими доказами не підтверджено свої доводи.

Суд вважає, що відповідачі діяли в межах повноважень та в спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та неупереджено.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що наявні обґрунтовані правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник