Справа № 140/11305/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 140/11305/23

адміністративне провадження № К/990/1248/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/11305/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №24 від 28 квітня 2023 року про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1, яке оформлене протоколом об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2023 за №7 про скасування пункту 2.2.2.1. протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 вересня 2022 року за №9, яким прийнято рішення про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, та про необхідність нового розподілу даної квартири, та відповідно визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №106-агд від 22 травня 2023 року "Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 травня 2023 року №7", яким затверджено рішення засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 травня 2023 року за №7.

3. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 та членів моєї сім`ї благоустроєним житловим приміщенням для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, на підставі Списку надання житлової площі для постійного проживання КЕВ м. Володимир, підписаний начальником, разом із протоколом об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 вересня 2022 року за №9, яким прийнято рішення про надання мені ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, вищевказаної квартири для постійного проживання, як для військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень, який затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1, що порушує його право на житло.

4. Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями погодити надання мені ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, постійного житла, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, на підставі Списку надання житлової площі для постійного проживання КЕВ м. Володимир, підписаний начальником, разом із протоколом об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 вересня 2022 року за №9, яким прийнято рішення про надання ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, вищевказаної квартири для постійного проживання, як для військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень, який затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. Стягнути з відповідача 1 - Міністерства оборони України моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №24 від 28 квітня 2023 року про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2.

Зобов`язано Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Визнано протиправним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1, оформлене протоколом від 18 травня 2023 року №7, в частині скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 вересня 2022 року №9 та про необхідність нового розподілу квартири АДРЕСА_1 .

Визнано протиправними та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 травня 2023 року №106агд "Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 травня 2023 року №7".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 6 січня 2024 року засобами поштового зв`язку.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судом не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені, зокрема у постановах Верховного Суду у справах №№ 2а-1618/12/2670, 2340/3933/18, 940/2394/18509/1350/17, 826/16464/13-а.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акту, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку.

Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Однак, в порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник чітко не вказує, які саме норми права судом попередньої інстанції були застосовані без урахування таких висновків.

Крім того, Верховний Суд підкреслює, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретної норм права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Крім того, Верховний Суд наголошує, що посилання на правові позиції судів першої та апеляційної інстанцій не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки правовий висновок має бути викладений лише у постанові Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №140/11305/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду