Справа № 160/10683/22
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/10683/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022р. у справі №160/10683/22
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ»
до: про:Одеської митниці визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

20.07.2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (далі ТОВ «АТБ-Маркет») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці (далі митний орган) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови / а.с. 1-16/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/10683/22 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 45/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві / а.с. 1-16/ на те, що в межах укладеного зовнішньоекономічного контракту та на підставі супровідних документів здійснено поставку партій товару на адресу позивача, яким у свою чергу, з метою митного оформлення було 31.01.2022р. подано митну декларацію №UA500500/2022/003448 із всіма необхідними документами з метою митного оформлення товару - , у якій митна вартість товару визначена за ціною договору (контракту) (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України, але відповідач витребував у декларанта додаткові документи на підтвердження визначеної ним митної вартості задекларованого товару, та після надання додаткових документів 31.01.2022р. митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2, яким митну вартість задекларованого товару визначена за резервним методом та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000079. Позивач вважає, що митним органом необґрунтовано витребувано у позивача додаткові документи в підтвердження митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України з огляду на те, що подані разом із митною декларацією документи дозволяли визначити складові частини митної вартості задекларованого товару та не містили будь-яких розбіжностей, тому він вважає прийняті митним органом рішення про визначення митної вартості та картку відмови необґрунтованими і безпідставними тому просив суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 31.01.2022р. рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000079.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022р. у справі №160/10683/22 адміністративний позов задоволено; визнані протиправними та скасовані рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2 від 31.01.2022р. та картка відмови Одеської митниці у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2022/000079 від 31.01.2022р. /а.с. 85-88/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції / а.с. 92-99/, але Третього апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022р. у справі №160/10683/22/ апеляційна скарга Одеської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 р. у справі №160/10683/22 повернута заявнику на підставі ч. 4 ст.169, ст. 298 КАС України / а.с. 126/.

Відповідачем 20.10.2023р., повторно за допомогою засобів системи «Електронний суд», подано до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 28.11.2022 р. у справі №160/10683/22, які зареєстровані апеляційним судом 23.10.2023р. / а.с. 129151/.

З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023р. з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/10683/22 / а.с. 153/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 03.11.2023р. / а.с. 155/.

Відповідно до рішення зборів суддів Третього апеляційного адміністративного суду №5 від 30.10.2023р. «Про затвердження складу постійно діючих колегій суддів (основний склад та резервні судді» із застосуванням системи автоматизованого документообігу Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/10683/22 здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено склад суду, який розглядає справу: головуючий суддя Коршун А.О., судді Чепурнов Д.В., Сафронова С.В. / а.с. 156-157/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023р. у справі №160/10683/22 заявнику апеляційної скарги поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 р. у справі №160/10683/22 /а.с. 158/ та апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено з 19.12.2023р. /а.с. 159/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строк було повідомлено учасників справи /а.с. 160-162/.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що в межах укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) і Kondor sp. z. о.о. (Республіка Польща) (Продавець) 26.04.2018 р. контракту на поставку продукції № 3166-KP/PL, відповідно до інвойсу № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021р., специфікації №29 від 19.11.2021р. на умовах поставки FOB-Фужоу/ FOB-FUZHOU, (згідно з Incoterms 2010), на адресу позивача у справі (покупця за контрактом) була поставлена партія товару: взуття на підошві та верхом з полімерних матеріалів (капці чоловічі утеплені), арт. 12-28250-1 М_МІХ, у кількості 10000 одиниць, на загальну суму 17 000,00 ЄВРО (1,7 ЄВРО за од.), і з метою митного оформлення цього товару позивачем подано до Одеської митниці 31.01.2022р. митну декларацію №UA500500/2022/003448 (далі МД) , у якій митну вартість задекларованого товару декларантом визначено за ціною договору (контракту), при цьому на підтвердження заявленої митної вартості декларантом до МД додано наступні документи: - контракт на поставку продукції № 3166-KP/PL від 26.04.2018р.; - специфікацію № 29 від 19.11.2021р.; - сертифікат якості № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021р.; - інвойс № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021р.; - пакувальний лист б/н від 19.11.2021р.; - коносамент №SMXM21110106 від 25.11.2021р.; - рахунок на транспортні послуги №4 від 31.01.2022р.; - рахунок на транспортні послуги № 5 від 31.01.2022р.; - заявка на страхування окремого перевезення вантажу № 8159 від 14.01.2022р.; - генеральний договір добровільного страхування № 04г0д від 11.03.2020 р.. /а.с. 21-22,25-35, 68 зворотна сторона -82/.

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості останньою виявлені розбіжності у наданих документах, що стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, та позивачем були надані додаткові документи : прайс - лист виробника товару б/н від 009.11.2021р., - комерційну пропозицію виробника товару б/н від 10.11.2021р., - банківський платіжний документ від 17.12.2021р.; але митним органом 31.01.2022р. прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2 / а.с. 17-18/, яким митну вартість задекларованого товару визначена за резервним методом, та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000079 / а.с. 19-20/, які є предметом оскарження у цій справі.

При цьому необхідно зауважити, що під час розгляду цієї справи відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, у якості обґрунтування необхідності та правомірності прийняття ним рішень, які є предметом оскарження у цій справі, посилався на наявність розбіжностей у поданих позивачем на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару документах, які зробили неможливим визначення певних складових частин митної вартості оцінюваних товарів, наслідком чого стала неможливість застосування обраного декларантом способу визначення митної вартості задекларованих товарів за основним методом за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, та необхідність коригування митної вартості із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу здійснення митного оформлення товарів, справляння митних платежів врегульовано нормами Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Так ч. 1 ст. 246 МК України передбачено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами ст. 248 цього ж Кодексу - митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями ст. 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Аналіз положень ст. ст. 49, 50 МК України дає можливість зробити висновок про те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці, і міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - GAТТ).

Відповідно до ч. 2 статті VII GAТТ - оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Статтями 49-58 Митного кодексу України визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також у відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору. При цьому, митний орган має право відійти від наведених у даних нормах матеріального права законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України визначено в ст.57 Митного кодексу України, якою передбачено що:

1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 64 Митного кодексу України передбачено, що за резервним методом митна вартість визначається :

1. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

2. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

3. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

4. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Сукупний аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України дає підстави зробити висновок про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, та має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

З наданої суду копії рішення відповідача, про коригування митної вартості товарів /а.с. 17-18 /, яке є предметом оскарження у цій справі, вбачається, що підставою для його прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що виключає можливість застосування першого методу визначення митної вартості товарів.

Так під час розгляду цієї справи судом встановлено, що за результатами опрацювання наданих позивачем на підтвердження заявленої митної вартості задекларованого товару відповідачем висновок про наявність розбіжностей в поданих документах, який унеможливлює визначення митної вартості за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору(контракту)) зроблено з огляду на те, що:

1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості товару вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням , внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) згідно умов додатку 29 до контракту передбачена 100% оплата протягом 20 днів від дати завантаження, однак до митного оформлення не було надано банківський платіжний документ який засвідчував б здійснення оплати за товар.

Але під час розгляду цієї справи встановлено, що відповідно до пп. 2.2 контракту № 3166-KP/PL від 26.04.2018р., за яким здійснювалась поставка задекларованої партії товару, ціна товару включає в себе вартість упаковки, отже з урахуванням положень ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України зазначення у контракті про те, що вартість упаковки/пакування/маркування входить до ціни товару є достатнім доказом включення вартості упаковки/пакування/маркування до ціни товару, яка у свою чергу є складовою митної вартості задекларованого товару, та відсутності підстав для додавання вартості упаковки/пакування/маркування при розрахунку митної вартості задекларованого товару.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом під час вирішення подібних відносин та викладено у постановах від 05.03.2019р у справі №815/5791/17, від 06.03.2018р. у справі №815/3142/17.

Отже твердження відповідача про те, що однією з підстав для прийняття оскаржуваних рішень була відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів, були спростовані під час розгляду цієї справи внаслідок аналізу наданих суду належних письмових доказів, які також були надані митному органу під час митного оформлення задекларованого позивачем товару.

Щодо посилань митного органу, як на одну з підстав прийняття ним оскаржуваних рушень, на ненадання позивачем банківського платіжного документу, який засвідчував б здійснення 100 % передоплати за товар на виконання умов додатка (специфікації) № 29, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що під час надання на запит митного органу додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості задекларованого товару декларантом 31.01.2022р. надано митному органу Swift№б/н від 17.12.2021р. на суму 35500,80 євро на здійснення оплати на виконання інвойсу №FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021р. до контракту № 3166-KP/PL від 26.04.2018, а інвойс було надано митному органу разом із МД / а.с. 33, 83,82 зворотна сторона/, при цьому позивачем також було надано до суду інвойс № FSE-2/21/NP/11 від 19.11.2021р. до контракту №3166-КР/ЗL від 26.04.2018р. на суму 18500,80 євро / а.с. 34/, та з сукупного аналізу цих документів вбачається, що розбіжність викликана тим, що за вказаним платіжним документом / а.с. 35, 82 зворотна сторона/ позивачем було здійснено оплату за двома інвойсами / а.с. 33,34/, що і зазначено у самому платіжному документі / а.с. 35, 82 зворотна сторона/.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наданий позивачем Swift №б/н від 17.12.2021р. належним чином підтверджував здійснену позивачем оплату у розмірі, який узгоджений між покупцем та продавцем у специфікації № 29, яка є невід`ємною частиною №3166-KP/PL від 26.04.2018р., та інвойсі №FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021р. до цього контракту / а.с. 31,33/.

Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає, що позивачем під час здійснення митного оформлення задекларованого товару надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження визначення ним митної вартості задекларованого товару за першим методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту), а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, при цьому витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України і ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний правовий висновок з приводу застосування вищенаведених положень МК України викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019р. у справі №804/3411/18, від 28.05.2019р. у справі №160/7893/18, від 25.06.2019р. у справі №804/744/18.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що зазначені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості висновки митного органу не є розбіжністю, яка вливає на числові значення митної вартості, оскільки стосуються умов оплати за товар, які чітко визначені сторонами за зовнішньоекономічним контрактом та виконані ними.

Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості, із посиланням на ненадання декларантом всіх документів, оскільки відповідачем, всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару, які, що було встановлено судом під час розгляду даної справи під час вивчення письмових доказів, підтверджують митну вартість товарів та відповідають характеру угоди, тому колегія суддів вважає, що відповідачем у справі, який у спірних правовідносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ст. 77 КАС України, під час розгляду даної справи не було доведено правомірності застосування обраного ним методу для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару, що свідчить про те, що оскаржуване позивачем рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів прийняті митним органом безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, і суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно обґрунтованості заявлених позивачем вимог і постановив у справі правильне рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблено правильний висновок про те, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню та прийнято обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 28.11.2022 р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 р. у справі №160/10683/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 19.01.2024р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова