Справа № 120/14298/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2024 р. Справа № 120/14298/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 13.06.2023 № 83 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача 2 призначити та виплатити пенсію за віком з 09.03.2023, зарахувавши до стажу роботи періоди з 31.03.1982 по 07.05.1982 та з 01.12.2003 по 31.12.2003.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 06.06.2023 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із завою про призначення пенсії за віком. Разом з тим рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 13.06.2023 № 83 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 21.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.

13.10.2023 відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому ГУ ПФУ у Вінницькій області заперечило щодо задоволення вимог ОСОБА_2 та вказало про таке.

06.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності. За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.06.2023 № 83. Страховий стаж Позивача становить 29 років 10 місяців 21 день.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 31.03.1982 по 07.05.1982, оскільки період роботи не відповідає даті заповнення трудової книжки (06.06.1984), чим порушено п. 2.2 Інструкції № 58; період роботи з 01.12.2003 по 31.12.2003, оскільки наказ про прийняття на роботу містить виправдання, що суперечить п. 2.4 Інструкції № 58.

Уточнюючих документів позивачем не подавалося для підтвердження вище вказаних періодів роботи.

З огляду на зазначене, Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

17.08.2023 ОСОБА_1 вкотре було подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності.

За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.08.2023 № 83.

Страховий стаж особи становить 28 років 02 місяці 13 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 06.06.1984, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.2, п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме:

- не зараховано період з 31.03.1982 по 07.05.1982, оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті заповнення трудової книжки, також після запису про припинення трудових відносин, відсутній підпис відповідальної особи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

- не зараховано до стажу період ведення підприємницької діяльності згідно довідки №222/0232-50-02-09 від 13.04.2023 виданої Головним управлінням ДПС з 17.10.2000 по 31.12.2002, оскільки у відомостях застрахованої особи (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату ЄСВ.

Таким чином, Головним управлінням прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Вказали, що у разі надання позивачем додатково документів які б підтверджували періоди роботи, згідно записів трудової книжки з 31.03.1982 по 07.05.1982 та за 2000-2003 рр та результатів поведеної перевірки, рішення про відмову може бути переглянуте.

24.11.2023 до суду надійшов відзив відповідача 1, в якому представник ГУ ПФУ в Рівненській області наголошує на правомірності прийнятого рішення від 13.06.2023 № 83 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Ухвалою від 03.01.2024 суд поновив ОСОБА_1 процесуальний строк на подання заяви про збільшення позовних вимог та прийняв таку до розгляду, вирішив здійснювати подальший розгляд справи № 120/14298/23 з урахуванням збільшених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 23.08.2023 № 83.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду письмових пояснень стосовно збільшених ОСОБА_1 позовних вимог.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21.04.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 28.04.2023 № 83 відмовлено заявнику у призначенні пенсії.

06.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав довідку про присвоєння ІПН, документи про стаж, що визначені постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, паспорт, акт перевірки в КПР, витяг з реєстру страхувальників, військовий квиток, довідку з ДПІ, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідку про зміну назви організації, трудову книжку.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 13.06.2023 № 83 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу (30 років). Вказали, що страхований стаж заявника становить 29 років 10 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стражу не зараховано:

- період з 31.03.1982 по 07.05.1982 оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті заповнення трудової книжки (06.06.1984);

- період роботи з 01.12.2003 по 31.12.2003, оскільки наказ про прийняття містить виправлення.

17.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, в якій просив повернутись до розгляду заяви від 06.06.2023 та надав додаткові документи.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 23.08.2023 № 83 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу (30 років). Вказали, що страхований стаж заявника становить 28 років 2 місяці 13 днів. За доданими документами до страхового стражу не зараховано:

- період з 31.03.1982 по 07.05.1982 оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті заповнення трудової книжки (06.06.1984), що є порушенням п.2.2 Інструкції ведення трудових книжок;

- період роботи з 01.12.2003 по 31.12.2003, оскільки наказ про прийняття містить виправлення, що є порушенням п.2.4-2.6 Інструкції ведення трудових книжок;

- періоди стажу ведення підприємницької діяльності згідно з довідкою ГУ ДПС у Вінницькій області від 13.04.2023 № 222/0232-50-02-09 за період з 17.10.2000 по 31.12.2002, оскільки у відомостях застрахованої особи (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату ЄСВ.

Не погоджуючись із рішеннями від 13.06.2023, від 23.08.2023 № 83, якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

В силу положень пункту 1 частини першої статті 8 Закон №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону № 1788-XII.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено, що відповідач 1 спірними рішеннями від 13.06.2023, від 23.08.2023 № 83 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу (30 років). За доданими документами до страхового стражу не зараховано:

- період з 31.03.1982 по 07.05.1982 оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті заповнення трудової книжки (06.06.1984), що є порушенням п.2.2 Інструкції ведення трудових книжок;

- період роботи з 01.12.2003 по 31.12.2003, оскільки наказ про прийняття містить виправлення, що є порушенням п.2.4-2.6 Інструкції ведення трудових книжок;

- періоди стажу ведення підприємницької діяльності згідно з довідкою ГУ ДПС у Вінницькій області від 13.04.2023 № 222/0232-50-02-09 за період з 17.10.2000 по 31.12.2002, оскільки у відомостях застрахованої особи (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату ЄСВ.

Як вбачається з відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.06.1984, остання містить записи:

- відносно роботи позивача у період з 31.03.1982 по 07.05.1982 у радгоспі "Прикордонник" (наказ про прийняття від 02.04.1982 № 27-к, наказ про звільнення від 04.05.1982 № 37-к). При цьому такі відомості засвідчені печатками радгоспу;

- відносно роботи позивача у період в ТОВ "Зерноекспорт" 01.12.2003 по 01.04.2006 (наказ про прийняття від 01.12.2003 № 55/1, наказ про звільнення від 01.04.2006 № 10).

Разом з тим з наявних у матеріалах справи розрахунків стажу ОСОБА_1 вбачається, що до його страхового стажу не зараховано періоди зокрема згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 06.06.1984, а саме з 31.03.1982 по 07.05.1982 (1 місяць 8 днів) та з 01.12.2003 по 01.04.2006 (2 роки 4 місяці 1 день).

Надаючи аргументам спірних рішень в контексті встановлених обставин справи суд вказує про наступне.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно з статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

На момент заповнення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.13 Інструкції № 162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

В силу пункту 2.5 Інструкції № 162 у випадку виявлення невірного чи неточного запису відомостей про роботу, переведенні на іншу постійну роботу, про нагороди заохочення та інше виправлення вносяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п. 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 31.03.1982 по 07.05.1982, оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті заповнення трудової книжки, також після запису про припинення трудових відносин, відсутній підпис відповідальної особи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, то суд зауважує, що така підстава не є належною для відмови у призначенні пенсії за віком та не може позбавляти права позивача на призначення пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, під час розгляду цієї справи судом встановлено, що у спірних рішеннях відповідач зазначає про незарахування до страхового стажу позивача періоду з 31.12.2003 по 31.12.2003, оскільки наказ про прийняття містить виправлення, що є порушенням п.2.4-2.6 Інструкції ведення трудових книжок, разом з тим з наданих відповідачами розрахунків страхового стажу позивача вбачається, що відповідачем фактично не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 увесь період роботи позивача в ТОВ "Зерноекспорт" з 01.12.2003 по 01.04.2006 (наказ про прийняття від 01.12.2003 № 55/1, наказ про звільнення від 01.04.2006 № 10, записи трудової книжки 25-26).

Так, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як вже зазначалося судом, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку про оскаржувані рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.06.2023, від 23.08.2023 № 83, винесені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому судом не надається оцінка не зарахуванню відповідачем періоду з 17.10.2000 по 31.12.2002, оскільки такий не спірним у межах цієї справи.

Щодо обраного способу захисту порушеного права та вимог зобов`язального характеру, суд вказує про таке.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відтак, враховуючи, що в трудовою книжкою ОСОБА_1 НОМЕР_2 підтверджено періоди роботи позивача з 31.03.1982 по 07.05.1982, з 01.12.2003 по 01.04.2006, суд доходить висновку, що ці періоди не зараховані до загального стажу безпідставно.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А тому, керуючись ст. 9, ст. 245 КАС України, суд доходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту прав позивача, з урахуванням права суду вийти за межі позовних вимог, є зобов`язання відповідача 1 зарахувати до загального стажу періоди роботи з 31.03.1982 по 07.05.1982, з 01.12.2003 по 01.04.2006.

При цьому, беручи до уваги, що не зарахований відповідачем стаж, який згідно рішення суду підлягає зарахуванню складає більше 2 років, відповідно, загальний стаж позивача із урахуванням зарахованого пенсійним органом 28 років 02 місяці 13 днів складає понад 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене вище, встановлене порушення рішеннями відповідача 1 прав ОСОБА_1 , суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області (як суб`єкта владних повноважень, який здійснював розгляд заяви позивача та відмовив у призначенні пенсії) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 31.03.1982 по 07.05.1982, з 01.12.2003 по 01.04.2006 та призначити пенсію з дати виникнення права на пенсію у відповідності до положень статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 13.06.2023, від 23.08.2023 № 3 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, періоди з 31.03.1982 по 07.05.1982, з 01.12.2003 по 01.04.2006, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", враховуючи положення статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім грн 20 грн) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, 7, м. Рівне, );

Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.01.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович