Справа № 420/7287/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/7287/23

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) в якому позивач просить суд:

визнати протиправним наказ № 7ос від 30 січня 2023 року виданий державною установою Дар`ївська виправна колонія (№10) яким ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України Про державну кримінально-виконавчу служби України та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів) та скасувати його;

поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) з 31.01.2023 року;

стягнути з державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі з 01 лютого 2023 року по день ухвалення рішення у справі з розрахунку 361,63 гривні за кожен день вимушеного прогулу, з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказ №7ос виданий ДУ Дар`ївська виправна колонія (№10) про звільнення з посади молодшого інспектора відділу охорони установи з 31.01.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України Про державну кримінально- виконавчу служби України та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів) є незаконним, оскільки у належний спосіб та термін не була попереджена про звільнення з посади молодшого інспектора відділу охорони установи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач не могла ознайомитись з попередженням про звільнення до його видання - 23 жовтня 2022 року (як зазначено на попереджені) та як стверджує відповідач. Надані відповідачем докази не підтверджують ознайомлення ОСОБА_1 з наказом та попередженням про можливе наступне звільнення зі скороченням штату у встановлений законом строк 2 місяці. Не може бути належним підтвердженням отримання позивачем повідомлення про наступне звільнення шляхом направлення повідомлення через мобільний додаток "Телеграм" за його номером телефону, оскільки ні Закон України "Про Національну поліцію", ні КЗпП України не визначають можливість роботодавця повідомляти працівника про наступне звільнення шляхом розсилки на електронні пошти або за допомогою сервісів Вайбер, телеграм, Ватсап та відповідно таким чином ознайомлювати з днем звільнення. Відповідно до скріну з мобільного телефону, який долучено до відзиву, повідомлення ОСОБА_1 на мобільний телефон у меседжеві «Телегам» направлено 28.10.2022 року о 8-48 годині, а акт про встановлення факту відправлення повідомлень співробітникам установи датовано 27.10.2022 року, за день до такого відправлення. Разом з тим слід звернути увагу, що на зображені повідомлення видно що ОСОБА_1 останній раз знаходилась в мережі 24.04.2022 року, та відсутнє підтвердження про отримання надісланого повідомлення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в Державній установі Дар`ївська виправна колонія (№10).

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовженого до теперішнього часу.

Державна установа Дар`ївська виправна колонія (№ 10) розташована на території села Дар`ївка, Херсонського району, Херсонської області, яка з 01.03.2022 року до 11.11.2022 року входила до переліку громад, що перебували у тимчасовій окупації відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.01.2023 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5 Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території, в Державній установі Дар`ївська виправна колонія (№10) з 14.05.2022 року оголошено простій та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами установи.

Наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2022 року № 4308/5 Про затвердження структури та штату державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) змінено структуру та штат установи та затверджено лише 3 посади, а саме: - керівництво 1 посада; - група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку 1 посада; - група по роботі з персоналом 1 посада.

Наказом державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) від 21.10.2022 року №1/АГ/22 Про попередження про наступне вивільнення персоналу державної установи, запущено процедуру масового вивільнення та встановлено день звільнення персоналу, посади яких скорочуються, 29.12.2023 року.

В подальшому установою здійснено повідомлення первинної профспілкової організації про заплановане скорочення штату працівників, проінформовано місцевий центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників та направлені попередження про наступне вивільнення персоналу установи.

23.10.2022 року ОСОБА_1 під власний підпис була ознайомлена з попередженням про скорочення займаної посади та наступним звільненням.

Вивільнення персоналу установи, відповідно до наказу від 21.10.2022 року №1/АГ-22 було заплановане на 29.12.2022 року.

Наказом державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) від 30 січня 2023 року №7/ОС По особовому складу звільнено ОСОБА_1 відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України Про Державну кримінально виконавчу службу України та п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи наказ про звільнення протиправним позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено дотримання ним вимог ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", а тому оскаржуваний в частині звільнення позивача є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.

При цьому вказав, що відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, у тому числі похідної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а порядок проходження служби та звільнення персоналу - Законом України «Про національну поліцію».

За змістом положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально- виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально- виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально - виконавчої служби).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально- виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально- виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Пунктом 4 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

При цьому, положенням спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про Державну кримінально- виконавчу службу України», не врегульовано процедуру звільнення поліцейського/ особи рядового чи начальницького складу органів ДКВС України у зв`язку зі скороченням чисельності штату, та дотримання їх трудових гарантій,

За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України «Про Національну поліцію» та Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу служу України», але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Частина 3 статті 49-2 КЗпП України передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Зазначена норма також знайшла своє відображення у ст. 68 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якої, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст.65 наведеного Закону передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на вищу посаду - у порядку просування по службі, а на рівнозначні посади, у зв`язку, зокрема, зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

З аналізу наведених норм законодавства України, що регулює спірні правовідносини, вбачається, що у випадку скорочення штатів або проведення організаційних заходів внаслідок яких на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. При цьому, під час скорочення штатів або проведенням реорганізації, поліцейський, за його згодою, може бути переміщений на рівнозначну посаду (за якою передбачено аналогічне спеціальне звання поліції).

Колегія суддів зазначає, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені. Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Пропозиція всіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату, у якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

З огляду на викладені положення законодавства, колегія суддів зазначає, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року справа № 814/805/17, від 15 квітня 2020 року справа №824/185/17- а, від 27 травня 2020 року справа №813/1715/16, від 24 червня 2021 року справа №805/359/16-а.

Слід зазначити, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення.

Під час апеляційного перегляду справи колегією суддів встановлено, що наказом Міністерства юстиції України, від 06.10.2022 року № 4308/5 Про затвердження структури та штату державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) змінено структуру та штат установи з 275,5 посад на три штатні одиниці, до якої входять: - керівництво -1 посада; - група фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - 1 посада; - група по роботі з персоналом 1 посада.

Наказом державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) від 21.10.2022 року №1/АГ/22 Про попередження про наступне вивільнення персоналу державної установи, запущено процедуру масового вивільнення та встановлено день звільнення персоналу, посади яких скорочуються, 29.12.2023 року.

В подальшому установою здійснено повідомлення первинної профспілкової організації про заплановане скорочення штату працівників, проінформовано місцевий центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників та направлені попередження про наступне вивільнення персоналу установи.

Враховуючи ряд обставин, які мали місце в період процедури вивільнення персоналу установи, а саме: тимчасова окупація військовими РФ м. Херсона, втрата зв`язку з частиною персоналу установи, тимчасово непрацюючі відділення ТОВ «Нова Пошта» та АТ «Укрпошта» в м. Херсоні та Херсонській області, у керівництва установи не було фізичних можливостей вручити попередження про звільнення під особистий підпис персоналу установи та направити попередження засобам поштового зв`язку.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2022 року керівництвом установи була проведена робота, щодо встановлення місця знаходження та засобів зв`язку та комунікації в умовах воєнного стану з персоналом державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)». Під час особистих бесід з співробітниками, які виходили на зв`язок, досягнуто згоди взаємодії через меседжери «Вайбер», «Телеграм» або електронна пошта, що підтверджується актом від 11.08.2022 року та рапортами працівників з інформацією їх місця знаходження, електронними адресами та контактними телефонами для зв`язку в умовах воєнного стану (виписка з акту, рапорт ОСОБА_1 міститься в матеріалах справи).

Тобто, з урахуванням обставин, які мали місце в період процедури вивільнення позивачки та того, що позивачка згідно рапорту надала засоби можливого зв`язку з нею у період окупації території Херсонської області та оголошення простою установи, та того, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що не може бути належним підтвердженням отримання позивачем повідомлення про наступне звільнення шляхом направлення повідомлення через мобільний додаток "Телеграм" за його номером телефону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в подальшому по прибуттю до установи, ОСОБА_1 підтвердила отримання попередження особистим підписом на ньому/.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно протоколу загальних зборів №1 від 28.11.2022 року, 27 жовтня 2022 року весь персонал установи попереджено про можливе наступне вивільнення (що працівники підтвердили особистим підписом у попередженнях).

Доводи апелянта, що позивач не могла ознайомитись з попередженням про звільнення від 27.10.2022 року до його видання - 23 жовтня 2022 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем не спростовується факт її підпису попередження про наступне звільнення 23.10.2022 року, позивачкою не надано належних та допустимих доказів що підпис їй не належить, як і не зазначено що вона не ознайомлювалася з таким попередженням, а отже позивачка вважається такою, що повідомлена про наступне звільнення, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Стосовно не запропонування позивачці рівнозначної посади, то колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивача у новому штатному розписі ДУ Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) були відсутні вакантні посади, які позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України, від 06.10.2022 року № 4308/5. В свою чергу, судом не встановлено та сторонами не доведено, що у відповідача були вакантні посади або посади, на які позивача можливо було призначити як в установі відповідача так і в інших закладах та установах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказ ж Міністерства юстиції України від 21 грудня 2022 року № 5767/5 не стосується Державної установи "Дар`ївська виправна колонія (№10)", а був створений для затвердження структури та штату іншої державної установи, а саме Північної виправної колонія №90.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці, а сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, враховуються лише у тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці.

В свою чергу, позивачем не надано жодного підтвердження того, що вона має пріоритетне право на залишенні на роботі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено дотримання ним вимог ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" в частині дотримання порядку (процедури) звільнення позивача, а тому оскаржуваний наказ є правомірним та таким що не підлягає скасуванню, а отже у суду відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, у тому числі похідної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 січня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова