Справа № 480/6711/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 р. Справа № 480/6711/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023, (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько) по справі № 480/6711/22

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України треті особи: Міністерство оборони України , Генеральний штаб Збройних Сил України

про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач 1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі також - позивач 2, ОСОБА_2 ) звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, в якій просили:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 під командуванням полковника ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022 щодо ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022 щодо ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 №852 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування";

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду та надбавку), що не виплачувались з червня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно встановлено факти самовільного залишення позивачами військової частини, у той час коли позивачі вказаних дій не вчиняли. Вказують, що до їх відома належним чином не доводили бойове розпорядження, оскільки при оголошенні жодних прізвищ не називалось та безпосередньо після його оголошення вони заявили про неготовність до його виконання, посилаючись на відсутність відповідної підготовки. Також посилались на порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування та необґрунтоване притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за невиконання бойового розпорядження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022 в частині щодо ОСОБА_2 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022 в частині щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №177 від 06.07.2022.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 10.07.2022.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивачі, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій вказали, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, не вірно надано оцінку наданим доказам, що призвело до невірного вирішення справи.

Зазначають, що службове розслідування призначалось з метою уточнення причин та умов самовільного залишення місця служби та не виконання бойового завдання в бойовій обстановці на підставі довідки-доповіді № 599 від 10.07.2022 року та у п. 5 цього наказу зазначено, що його потрібно довести до особового складу в частині, що його стосується.

Проте, довідка № 599 відповідачем не надана до суду на його вимогу, як і не надано належних доказів доведення до відома позивачів наказу про призначення службового розслідування, що позбавило їх можливості реалізувати передбачені п. 3 розділу IV Порядку № 608 права, та призвело до неповноти та необ`єктивності службового розслідування.

Суд не надав оцінку порушенням строків проведення службового розслідування , проведенням його формально, наявним в акті службового розслідування недолікам, а саме відсутності в ньому повних відомостей щодо військовослужбовців, зокрема відомостей щодо освіти, терміну військової служби.

Також не враховані судом пояснення майора ОСОБА_4 від 12.08.2022, надані під час службового розслідування, який зазначав, що 10.07.2022 перебував у н.п. Вікторія, а солдати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в районі виконання завдань за призначенням.

Зазначають, що в довідці-доповіді від 10.07.2022, на яку є посилання в акті, не зазначено де саме була виявлена відсутність військовослужбовців. Також в акті не зазначено ким та які дії вчинялися для встановлення місцезнаходження військовослужбовців. Зауважують, що позивачі на виконання бойового завдання були доставлені командиром 11 запасної роти ОСОБА_6 у зону виконання розпорядження, проте належним чином інформація про вказане бойове розпорядження до їх відома не доведена, оскільки їм тільки було повідомлено про необхідність вибуття у зону бойових дій та з`ясовувалось бажання військовослужбовців виїхати на його виконання, жодних прізвищ не називалось.

Позивачі безпосередньо під час повідомлення про таке розпорядження, зазначали про неможливість його виконання, оскільки не мають військової підготовки, служби у армії не проходили та жодних військових навчань з ним не проводилось. Проте, командуванням запасної роти доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були проігноровані і 09.07.2022 року їх було доставлено в Донецьку область для виконання цього бойового розпорядження.

Поясненнями ОСОБА_7 спростовуються доводи вчинення позивачами інкримінованого їм правопорушення, оскільки останній зазначав, що військовослужбовці повернулись до виконання своїх службових обов`язків. Таким чином службове розслідування проведено з численними порушеннями та не об`єктивно.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що витребування пояснень та ознайомлення з наказом про призначення службового розслідування не є обов`язком для особи, що його проводить. Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо факту порушення та невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем своїх обов`язків, порушення дисципліни або громадського порядку. Зазначила, що позивачі мали можливість та право звернутись із заявою про надання для ознайомлення з актом службового розслідування, проте жодних заяв не надали та до відповідача не звертались.

Звернула увагу на те, що позивачі визнають факт ознайомлення їх з бойовим розпорядженням та відмови від виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , отже наказ про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є правомірним.

Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачів.

Треті особи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

На вимогу апеляційного суду 22.12.2023 Військова частина НОМЕР_1 надала додаткові пояснення по справі та копію бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022.

11.01.2024 у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Жигилія С.П. на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 06.05.2022 та з 13.05.2022 обіймали посади солдатів резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №63-РС від 16.05.2022, що підтверджується витягом з наказу № 143 від 02.06.2022, військовим квитком (а.с. 21-24 зворот).

Командиром військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 № 568 прийнято бойове розпорядження щодо виконання особовим складом запасної роти бойових завдань в зоні відповідальності ВЧ НОМЕР_1 , яке в цей же день командиром запасної роти капітана ОСОБА_8 доведено до відома особового складу.

09.07.2022 під час перевірки особового складу заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_4 виявлена відсутність двох військовослужбовців. Проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців не встановлено (а.с. 29 зворот).

10.07.2022 командиром зведеного батальйону військової частини НОМЕР_1 повідомлено начальника Полтавського зонального відділу ВСП, що 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 було виявлено відсутність двох військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців встановлено не було, про що складено довідку доповідь від 10.07.2022 (а.с.72).

10.07.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2022 №740 призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов самовільного залишення місця служби та невиконання бойового завдання в бойовій обстановці солдатами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 12).

За результатами службового розслідування складено акт, затверджений 21.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 (а.с. 13-14).

Актом службового розслідування встановлено, що 08.07.2022 командиром запасної роти капітаном ОСОБА_6 до особового складу, зокрема до військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 , солдатів резерву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568 щодо виконання особовим складом запасної роти бойових завдань в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 .

Однак, військовослужбовці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_4 були виявлені відсутніми в районі зосередження, що вбачається зі списку військовослужбовців, які відсутні під час переміщення особового складу в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, актом службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовців 11 запасної роти, які полягають в тому, що 09.07.2022 вони самовільно залишили місце служби (району виконання бойового завдання військової частини НОМЕР_1 ) та не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568.

За висновкам акту розслідування встановлено, що в діях військовослужбовців 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 ККУ (Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці). Фактів або прямих доказів, які підтверджують поважні причини неприбуття до місця виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 в ході проведення службового розслідування не було виявлено.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 «Про результати службового розслідування» від 22.09.2022 №852 за нез`явлення до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 місця служби та не доповіді про причини своєї неявки на службу, порушення військової дисципліни та вимог абз.І, ст.ІІ, ст.12, ст. 16, абз. 15, 16 ст. 128. абз.2 ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто солдатів резерву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності згідно пункту «б» статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення «догана».

Також цим наказом визначено не виплачувати щомісячну премію за липень 2022 з перерахунком у вересні солдату резерву ОСОБА_1 та солдату резерву ОСОБА_2 відповідно до абз. 1 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами) за невихід на службу без поважних причин. Окрім того, вказаним наказом визначено не виплачувати за липень 2022 з перерахунком у вересні 2022 року додаткову винагороду (а.с. 122).

Позивачі не погоджуючись із наказом №852 від 22.09.2022, як прийнятого формально, з порушенням процедури, просили його скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 "Про результати службового розслідування" №852 від 22.09.2022 є правомірним, факт порушення військової дисципліни є доведеним.

Враховуючи оскарження позивачами судового рішення першої інстанції фактично лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ(далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII, організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХIV (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 12 Статуту встановлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно абзаців 15, 16 ст. 128 Статуту солдат зобов`язаний: точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до абз. 2 ст. 199 Статуту для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Згідно зі ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 3, 4 цього ж Розділу Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктом 13 Розділу III Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу V Порядку акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, а у випадку, передбаченому пунктом 7 розділу V цього Порядку, також начальник органу управління Військової служби правопорядку (п.5 Розділу VI Порядку).

Судом встановлено, що під час службового розслідування відносно солдатів резерву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідачем встановлено порушення останніми військової дисципліни, що виявилось у нез`явленні до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 місця служби та не доповіді про причини своєї неявки на службу.

У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 «Про результати службового розслідування» від 22.09.2022 №852 притягнуто солдата резерву ОСОБА_1 та солдата резерву ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності згідно пункту «б» статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення «догана».

Отже, фактично підставою для накладення на позивачів дисциплінарного стягнення у вигляді «догана» слугувало не виконання ними бойового розпорядження командира частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022, не з`явлення до визначеного ним місця служби та не доповіді про причини неявки .

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачі у своїй позовній заяві не заперечують факт доведення до них вказаного розпорядження, однак зазначають, що воно було доведено неналежним чином, оскільки не містило конкретних прізвищ, а також вказують, що безпосередньо під час повідомлення про таке розпорядження вони зазначали про неможливість його виконання, оскільки не мають військової підготовки, служби в армії не проходили, жодних військових навчань за час перебування на військовій службі, після їхньої мобілізації, з ними не проводилось. Позивачі мобілізовані на військову службу у зв`язку з військовою агресією російської федерації та не є особами, що мають військові навички чи вміння, а відтак не можуть бути задіяні в бойових діях без належної військової підготовки.

Крім того, в своїх пояснених від 12.07.2022 року, наданих ОСОБА_1 у Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку останній підтвердив доведення до його відома капітаном ОСОБА_10 наказу про виїзд у Донецьку область для виконання завдання та відмову виконати бойове розпорядження через моральну та фізичну неготовність. (а.с. 168, 170).

Відповідно до статей 11, 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Колегія суддів зазначає, що положеннями Дисциплінарного статуту визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці ЗСУ незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Для притягнення особи до відповідальності достатньо, щоб був зафіксований факт порушення, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення ним військової дисципліни або громадського порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що факт невиконання позивачами бойового розпорядження командира у період дії воєнного стану є доведеним, зокрема актом службового розслідуванням, доповідною запискою від 10.07.2022, поясненнями позивачів, а тому накладення на них дисциплінарного стягнення у вигляді догани є обґрунтованим.

Згідно п.п. 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-ХІV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевірити їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Оскільки факт невиконання бойового розпорядження позивачами є доведеним, наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 "Про результати службового розслідування" №852 від 22.09.2022 є правомірним.

Щодо посилань скаржників на порушення вимог Порядку № 608 при проведенні службового розслідування, колегія суддів вказує, що пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що Порядком № 608 визначено право військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування, проте витребування пояснень при проведенні службового розслідуванні, запрошення до місця проведення службового розслідування, не є обов`язком для особи, що його проводить.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 94973787).

У цій же постанові Верховний Суд зауважив, що надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідної для встановлення обставин в межах службового розслідування, однак відсутність таких не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Верховний Суд зазначив, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Доводи апелянтів щодо не ознайомлення їх з актом службового розслідування є необґрунтованими, оскільки праву військовослужбовця на ознайомлення з актом службового розслідування не кореспондує обов`язок особи, яка проводить таке розслідування, направляти (надавати) екземпляр акта військовослужбовцю, що потребує вчинення ним активної дії з метою реалізації цього права у вигляді звернення з відповідною заявою (рапортом).

Так, у постанові від 28.02.2020 у справі №826/16420/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87901111) Верховний Суд зауважив, що з урахуванням відсутності законодавчо визначеного обов`язку відповідача надати примірник акта про проведення службового розслідування під розписку військовослужбовцю, щодо якого проведено службове розслідування, реалізація права, передбаченого пунктом 3 розділу IV Порядку №608 стосовно права на ознайомлення з актом службового розслідування, може бути здійснена шляхом надання військовослужбовцю примірника акта за його заявою (п.58 постанови).

При цьому у цій же постанові Верховний Суд дійшов висновку, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Позивачем під час розгляду справи не були надані докази звернення до моменту прийняття наказу від 22.09.2022 №852 із заявою (рапортом) про надання йому для ознайомлення акта службового розслідування та, відповідно, відмови військової частини НОМЕР_1 у реалізації цього права.

Посилання апелянтів на недоліки в акті службового розслідування, а саме відсутність відомостей про освіту, терміни служби і перебування на посадах позивачів, а також порушення строків його проведення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність вказаних даних не є такими, що мали вплив на висновки службового розслідування, якими встановлювались фактичні обставини справи.

Щодо доводів апелянта про недотримання строку проведення службового розслідування, колегія суддів зазначає, що самі по собі ці обставини не можуть бути підставою для скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, якщо матеріалами справи підтверджується факт вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції відповідно до п.3 та п.13 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Судом не встановлено та скаржниками не зазначено, що акт службового розслідування наданий командиру Військової частини НОМЕР_1 на розгляд з порушенням строків, отже у суду відсутні підстави стверджувати, що закінчення службового розслідування також відбулося з порушенням строків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачами під час розгляду справи не надано суду жодного доказу на спростування встановлених службовим розслідування фактів, оскільки позивачі фактично посилаються на допущення відповідачем процедурних порушень, однак такі посилання суд відхиляє з підстав, викладених вище.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень, з огляду на закріплений в КАС України принцип змагальності сторін.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас позивачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог про протиправність спірного наказу від 22.09.2022 №852, зокрема, відсутності факту допущення ними дисциплінарного проступку як підстави для притягнення до відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі № 480/6711/22 в частині відмови в задоволенні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова