Справа № 420/20057/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій представник позивачки просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.06.2023 року №73 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.01.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ), судові витрати, а саме судовий збір за подачу адміністративного позову в розмірі 1073,60 грн.;

витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивачки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу у січні 2023 року виповнилося 60 років та загальний стаж роботи на дату 60-ліття становить 40 років 06 місяців 08 днів. У грудні 2022 року (за місяць до настання права на пенсію) ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Сумській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Не погоджуючись із відмовою, позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом та рішенням суду по справі № 420/3003/23 позов задоволено частково та зокрема зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії. На виконання рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та вчергове відмовлено у її призначенні, що на думку позивача, є протиправним і змусило її вдруге звертатися до суду з позовом.

Позивач зазначає, що у червні 2023 року вона подала відповідачу заяву про врахування до її страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року та додатково просила призначити їй пенсію за віком з підстав дотримання умов для її призначення, втім позитивного результату це не дало.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії ГУПФ України в Одеській області №73 від 12.06.2023 року (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії №73 від 02.01.2023 р.) позивачці знову відмовили в призначенні пенсії за віком ГУ ПФУ в Одеській області.

У червні 2023 року позивачка знову надала до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про врахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року та призначення їй пенсії за віком

При цьому листом від 05.07.2023 року відповідач проінформував позивачку, що до розрахунку страхового стажу не зараховано період перебування як фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування з 14.02.1995 по 31.03.1998 та з 01.04.1998 по 31.12.2003 на фіксованому податку відповідно довідки від 02.12.2020 № 0800-0605-8/64498, яка видана ГУ ПФУ в Запорізькій області, оскільки в ній відсутня підстава видачі.

Крім того, позивач стверджує, що висновок пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є помилковим та прийнятий без врахування наданих документів, суперечить вимогам пенсійного законодавства, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погодилось та у відзиві на позовну заяву зазначило, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року по справі № 420/3003/23 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні. За результатом розгляду заяви відповідач прийняв рішення про відмову, оскільки у позивачки відсутній необхідний страховий стаж, який би мав складати 30 років, натомість у позивача загальний страховий стаж становить 23 роки 10 місяців, а для визначення права 29 років 04 місяці.

До розрахунку страхового стажу не зараховано період перебування, як фізичною-особою-підприємцем на загальній системі оподаткування з 14.02.1995 по 31.03.1998 та з 01.04.1998 по 31.12.2003 на фіксованому податку відповідно довідки від 02.12.2020 №0800-0605-8/64498, яка видана ГУ ПФУ в Запорізькій області, оскільки відсутня підстава видачі.

Відповідач стверджує, що для врахування періоду ведення підприємницької діяльності, позивачці необхідно надати довідку про сплату страхових внесків за період перебування фізичною особою-підприємцем з підставою видачі.

На підставі вищевикладеного пенсійний орган вважає, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому у їх задоволені слід відмовити повністю.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо-переміщеною особою.

26.12.2022 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. До вказаної заяви долучено наступні документи: диплом про навчання № НОМЕР_2 , довідку про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № 5106-, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку № 0800-0605-8/64498; паспорт № НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб, трудову книжку № НОМЕР_5 , довідку з ДПІ про сплату податків, довідку про роботу.

02 січня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято рішення за принципом екстериторіальності № 73, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року по справі № 420/3003/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.01.2023 року №73 про відмову у призначенні пенсій за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 року про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.

23.05.2023 року першим заступником начальника ГУ ПФУ в Одеській області на ім`я начальника управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Одеській області Олені Родіній подано службову записку, в якій зазначалося, що судове рішення по справі № 420/3003/23 набирає законної сили 09.06.2023 та з цієї дати підлягає обов`язковому виконанню.

12.06.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову № 73 (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії № 73 від 02.01.2023 року) у якому зазначено, що необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Страховий стаж особи становить 23 роки 10 місяців, а для визначення права 29 років 04 місяці.

Результати розгляду документів, доданих до заяви та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року по справі № 420/3003/23 повторно розглянуто заяву від 26.12.2022 року та за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 23.01.2026 року.

05 липня 2023 року на звернення ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Одеській області надало лист №17884-17463/Н-02/8-1500/23 у якому позивачу повідомлено, що до розрахунку страхового стажу не зараховано період перебування як фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування з 14.02.1995 по 31.03.1998 та з 01.04.1998 по 31.12.2003 на фіксованому податку відповідно довідки від 02.12.2020 № 0800-0605-8/64498, яка видана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області, оскільки відсутня підстава видачі. Отже, для врахування періоду ведення підприємницької діяльності необхідно надати довідку про сплату страхових внесків за період перебування фізичною особою-підприємцем з підставою видачі.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності, позивач звернулася до суду із даним позовом, оскільки вважає, що пенсійним органом порушено вчергове її соціальне право на призначення пенсії за віком (при настанні віку 60 років).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту а, б статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п. 4 Порядку № 637 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Системний аналіз означених нормативних положень дозволяє суду зробити висновок, що пенсійним законодавством передбачено перелік документів, які можуть підтвердити страховий стаж підприємця, що зокрема залежить від обраної системи оподаткування.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 476886 слідує, що ОСОБА_1 була зареєстрованою фізичною особою-підприємцем з 15.02.1994 року про що до реєстру внесено запис № 2 103 017 0000 067881.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність 17 жовтня 2022 року про що внесено запис № 001067881.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_6 судом встановлено, що позивач була платником єдиного податку та перейшла на спрощену систему оподаткування з 01 січня 2012 року.

З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №0800-0605-8/64498 від 02.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачувала внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на загальній системі оподаткування за період з 14.07.1994 по 31.03.1998 рік. Відрахування до Пенсійного фонду України зі сплати фіксованого податку, надходили за період з 01.04.1998 по 31.12.2003 рік.

Суд констатує, що незарахування позивачу до страхового стажу періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року зумовлено було лише тим, що в довідці ГУ ПФУ в Запорізькій області не зазначено підставу її видачі. Жодних інших підстав не зарахування спірного стажу відповідачем не зазначалося, хоча одним із доказів підтвердження сплати страхових внесків є зокрема інформація Пенсійного фонду України (в тому числі й його територіальних органів) про їх сплату.

З огляду на це суд вважає, що пенсійним органом фактично не заперечуються відомості, зазначені у довідці ГУ ПФУ в Запорізькій області стосовно сплати позивачем відповідних внесків, жодних доказів на спростування цих даних відповідач суду не надав.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, пунктом 3.3 розділу 3 Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.

У постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, органи Пенсійного фонду України в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, дотримуючись вимог щодо їх розгляду.

Проте, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів. При цьому, відповідач в силу процесуальної презумпції протиправності його рішень як суб`єкта владних повноважень не довів суду правомірність оскаржуваного рішення, жодних доказів з приводу звернення до ГУ ПФУ в Запорізькій області для уточнення достовірності інформації, зазначеної в довідці № 0800-0605-8/64498 від 02.12.2020 року не надано, як і не спростовано факт сплати позивачем відповідних страхових внесків, що підтверджується вищевказаною довідкою пенсійного фонду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність підтвердження від ГУПФ України в Запорізькій області факту сплати позивачем страхових внесків за спірний період, а також відсутність спростування цього факту відповідачем у процесуальний спосіб, беручи до уваги, що інформація Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (у даному випадку довідка ГУ ПФУ в Запорізькій області) є належним доказом, який дозволяє врахувати стаж роботи підприємцем до страхового стажу особи, достовірність якого не спростовано, суд робить висновок, що слід зарахувати позивачу спірний стаж до загального страхового стажу.

Враховуючи те, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у даному випадку прийняте без врахування спірного страхового стажу позивача, і за висновками суду такий стаж має бути врахований пенсійним органом, то відповідно оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позивач має достатньо страхового стажу для призначення їй пенсії за віком, а тому пенсійний орган повинен прийняти рішення про призначення такої соціальної виплати. Додатково суд звертає увагу, що оскільки орган пенсійного забезпечення, маючи у розпорядженні належним чином підтверджений стаж ОСОБА_1 , не має жодної іншої альтернативи як призначити пенсію за віком, то зобов`язання державного органу призначити пенсійну виплату з урахуванням вимог ч.1 ст.45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є втручанням у його дискреційні повноваження, а дозволить остаточно вирішити спір між сторонами, який фактично вже триває у часі досить тривалий період і позивач двічі зверталася до суду за захистом своїх соціальних прав, які порушуються органами ПФУ.

Що ж стосується вимоги позивача про зобов`язання виплачувати пенсію з 23 січня 2023 року, то суд звертає увагу, що в даному випадку така вимога є передчасною, оскільки пенсія за віком ще не є призначеною, а підстав вважати, що після призначення пенсії відповідачем не буде нарахована та виплачуватися належна позивачу пенсія за минулі місяці немає. З огляду на це у цій частині суд приходить до висновку стосовно відсутності підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято протиправне рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком, оскільки позивачу незаконно не було зараховано спірні періоди роботи до страхового стажу, суд на підставі встановлених обставин вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.06.2023 року № 73 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.01.2023 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який з урахуванням вимог ч.1 ст.139 КАС України підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області, рішення якого визнане судом протиправним.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.06.2023 року № 73 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 23.01.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період здійснення нею підприємницької діяльності з 15.02.1994 року по 31.12.2003 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян