Справа № 420/31833/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо не звільнения його - ОСОБА_1 за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю; - зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення його - ОСОБА_1 , за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 та одружений на ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Згідно п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Позивач зазначив, що він звертався до відповідача із рапортом про звільнення з лав ЗСУ на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, за результатом розгляду якого листом від 05.10.2023 №182/10273 в/ч НОМЕР_1 відмовлено в задоволенні рапорту, що позивач вважає протиправним, оскільки згідно вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вci підстави для звільнення, які передбачені ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ стосовно інвалідності у відповідних категорій осіб, які в свою чергу перебувають у відповідних відносинах з військовослужбовцями, ставляться в залежність від наявності саме І чи ІІ групи інвалідності. Проте дружина позивача є особою з інвалідністю III групи (причина інвалідності - інвалідність з дитинства, захворювання зору), що не свідчить про наявність у дружини позивача обставин непрацездатності, значного обмеження життєдіяльності, неспроможності або обмеженої спроможності до самообслуговування, що у контексті п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ та не є підставою звільнення з військової служби.

Також відповідач наводить лінгвістичний розбір п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ. Серед іншого зазначає, що прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями в/ч НОМЕР_1 , де проходить службу військовослужбовець ОСОБА_1 , оскільки розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за процедурою, передбаченою порядком.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимог з підстав, зазначених у позові, додатково зазначивши, що відповідач безпідставно перебираючи на себе обов`язки експерта-лінгвіста та лікаря МСЕК самостійно визначає значення термінів, які застосовані законодавцем у п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Також відповідач ігнорує судову практику судів апеляційної інстанції, зокрема постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2023 по справі №140/12873/23, Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №480/2196/23, Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023 №580/4373/23, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №420/8421/23.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між в/ч НОМЕР_1 та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.9), проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що не заперечуєтсья сторонами.

29.05.2018 року укладено шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 ) (а.с.15).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №674513 від 18.09.2023 року ОСОБА_2 встановлена інвалідність ІІІ групи на строк до 01.10.2024 року загальне захворювання, захворювання по зору. Висновок МСЕК ОСОБА_2 протипоказана праця пов`язана з можливістю поранення очей (а.с.17).

28.09.2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив на підставі абз. 5 п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнити його з лав ЗСУ у зв`язку з сімейними обставинами, а саме наявністю інвалідності ІІІ групи у дружини ОСОБА_2 . До рапорту долучено, зкорема, довідку акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №674513 від 18.09.2023 року (а.с.13).

За результатом розгляду рапорту командир в/ч НОМЕР_1 листом від 05.10.2023 №182/10273 повідомлено ОСОБА_1 , що згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №674513 від 18.09.2023 року ОСОБА_2 встановлена інвалідність ІІІ групи, що унеможливлює прийняття законного рішення командування військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з лав ЗСУ за сіменими обставинами (а.с.14).

Позивач переконаний, що набув право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 17.08.2023, №734/2023 від 06.11.2023 та наразі триває до 14.02.2024 року.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до положень Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232-XII).

Спірним у даній справі є питання про застосування положень абз. 6 п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, щодо підстави для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Позивачем 28.09.2023 поданий рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 , в якому останній просив звільнити його з військової служби на підставі п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

На підтвердження наявності підстав для звільнення позивача з військової служби останній додав до рапорту, зокрема, довідку акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №674513 від 18.09.2023 року, якою МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності дружині позивача ОСОБА_2 .

Згідно з відзивом на позовну заяву, на думку відповідача, пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави військовослужбовцю для звільнення з військової служби у разі наявності інвалідності у дружини чи/або батьків своїх чи батьків дружини (чоловіка) саме І або ІІ групи, вважаючи, що тільки І або ІІ групи дають право на звільнення, а не ІІІ група, як у дружини позивача.

Суд не приймає такі доводи відповідача і вважає їх помилковим тлумаченням норм абз.5 п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, з огляду на наступне.

Згідно абз.5 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (в редакції від 30.07.2023, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Тобто вказана норма встановлю фактично три підстави звільнення з військової служи: - наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю; - наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; - наявність одночасно дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Таким чином, такі сімейні обставини, як наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності, є самостійною умовою для звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, та вказані положення Закону №2232-XII не передбачають вимог до групи інвалідності, встановленої дружині (чоловіку) відповідного військовослужбовця.

Така умова для звільнення військовослужбовця з військової служби, як наявність саме І чи ІІ групи інвалідності, на що посилається відповідач, передбачена цим же абз.5 п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, стосується батьків військовослужбовця чи батьків дружини (чоловіка).

При цьому, абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII не містить вимог на які посилається відповідач про те, що дружині (чоловіку) відповідного військовослужбовця має бути встановлена саме І чи ІІ група інвалідності, що давало б підстави для його звільнення з військової служби. Такі умови, як наявність конкретно визначеної групи І чи ІІ, передбачені для такої категорії осіб, як батьки військовослужбовця чи батьки дружини (чоловіка).

Враховуючи, що позивач у своєму рапорті просив звільнити його з військової служби у зв`язку з наявністю у нього дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, вказані обставини відповідають вимогам абз.5 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.

Висновком суду є те, що ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю.

Суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність (саме бездіяльність, а не дії) щодо не звільнення позивача з військової служби за цих обставин, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби за його рапортом від 28.09.2023 за вхід. №34358.

Щодо позовних вимог про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, то вони підлягають задоволенню частково у спосіб визначений у даному рішенні, виходячи з наступного.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями в/ч НОМЕР_1 , де проходить службу військовослужбовець ОСОБА_1 , оскільки розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за процедурою, передбаченою порядком.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції від 20.07.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Положення №1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно п.п. 233 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п.241 Положення №1153/2008).

Відповідно до п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Аналізуючи наведені законодавчі норми суд дійшов висновку, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Посилання відповідача на його дискреційні повноваження щодо звільнення позивача за його рапортом як на підставу відмови в задоволенні позову суд вважає безпідставними.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Порядок звільнення зі служби, передбачений Положенням №1153/2008, не передбачає чіткий перелік варіантів для обрання командуванням військової частини при розгляді рапорту військовослужбовці про звільнення. Тому суд вважає, що у відповідача як суб`єкта владних повноважень повноважень наявні повноваження на обрання одного з наступних варіантів рішення задоволення рапорту та прийняття наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби, або відмови у задоволенні рапорту.

Враховуючи, що рапорт позивача від 28.09.2023 за вхід. №34358 вже розглянутий кодандиром в/ч НОМЕР_1 , за результатом розгляду якого відмовлено у задоволенні рапорту з підстави відсутності у дружини позивача І або ІІ групи інвалідності, суд вважає, що дискреційні повноваження командування в/ч НОМЕР_1 в частині розгляду рапорту є використаними, проте використаними протиправно.

Однак, враховуючи встановлений порядок звільнення зі служби, а також те, що у даній справі судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби за його рапортом від 28.09.2023 за вхід. №34358, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 28.09.2023 за вхід. №34358 про звільнення з військової служби та вирішити питання про звільнення позивача, з урахуванням висновків суду.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність врахування при вирішенні даної справи судової практики судів апеляційної інстанції щодо задоволення позовів з подібних спірних правовідносин, оскільки в силу положень ч.5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за його рапортом від 28.09.2023 за вхід. №34358, у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.09.2023 за вхід. №34358 про звільнення з військової служби, у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва