Справа № 560/13479/23
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про поміщення засудженого в карцер установи від 20.06.2023 року;

стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У позові пояснює, що постанова про поміщення засудженого в карцер від 20.06.2023 є незаконною, оскільки відсутнє обґрунтування причин та умови, у зв`язку з чим необхідна ізоляція, не враховані причини, обставини та мотиви, а тяжкість проступку не відповідає тяжкості покарання. Також вказує на наявність моральної шкоди, як вплив на особисте життя, а також душевні страждання, яких зазнав внаслідок незаконних дій відповідача.

Відповідно до ухвали від 26.07.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребував докази.

У Відзиві на позов від 15.08.2023 відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вказані у позові обґрунтування спричинення моральної шкоди не відповідають дійсності, оскільки позивача притягнули до відповідальності в межах чинного законодавства, немає доказів заподіяння шкоди і не пояснено заявлену суму моральної шкоди.

28.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач відхиляє обставини викладені у відзиві та просить позовні вимоги задовольнити.

Встановивши обставини (факти), якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані учасниками справи докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд робить такі висновки, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст.9 Кримінально - виконавчого кодексу України (далі - КВК України) визначено, зокрема, що засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

Згідно з ч.2 ст.9 КВК України, невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Аналогічні обов`язки засуджених визначені п.3 розд.2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року N 2823/5.

Згідно з ст.131-1 КВК України, дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Частинами 1-4 ст.134 КВК України визначено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Згідно п. 16 ст. 134 КВК України адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".

12 червня 2023 року о 11 год 25 хв. під час проведення позапланового обшуку камери №21 сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, в особистих речах засудженого ОСОБА_1 , а саме в дерев`яній дошці для нарізання продуктів харчування, було виявлено та вилучено ІІ8В-модем (без корпусу та можливості ідентифікації виробника та моделі) та сім-карту мобільного оператора «Київстар» в заблокованому стані. Даний факт підтверджується рапортом старшого інспектора відділу нагляду і безпеки Камінського АП від 12.06 2023 р та матеріалами службового розслідування.

В ході проведеної перевірки встановлено, що дані заборонені предмети дійсно належать засудженому ОСОБА_1 , які він використовував у власних цілях для виходу в глобальну мережу Інтернет за допомогою планшетного комп`ютера.

В письмовому поясненні засуджений ОСОБА_1 вказав, що найшов даний модем в прогулянковому дволику та залишив у себе. Належність йому даної плати УУі-Кі модема не заперечує. Також під час службової перевірки встановлено, що дошка для нарізання продуктів харчування надійшла засудженому ОСОБА_1 в посилці 2023 року на поштову адресу державної установи «Замкова виправна колонія (№58)».

Встановлені обставини підтверджуються зібраними матеріалами службової перевірки, письмовим поясненням засудженого ОСОБА_1 та відображені у висновку за матеріалами службової перевірки по факту виявлення та вилучення заборонених предметів в засудженого ОСОБА_1 від 16.06.2023 року, що були предметом розгляду засідання дисциплінарної комісії державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" 20.06.2023 року.

За результатами розгляду матеріалів комісія установи прийняла рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді поміщення в карцер на 10 діб - одноголосно.

Незважаючи на те, що при прибутті в установу засудженому ОСОБА_1 , було доведено правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме вимоги частини 3 п. 4 розділу II ПВР (про заборону виготовлення, придбання та зберігання заборонених предметів), однак останній добровільно заборонені предмети не здав та переховував їх в своїх особистих речах та користувався ними.

Вилучені заборонені предмети було знищено (акт знищення від 16 06 2023 р ). Своїми діями засуджений ОСОБА_1 допустив порушення пункту 4 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Матеріали справи також містять відомості, що засуджений ОСОБА_1 порушення встановленого режиму утримання допускав і раніше, що підтверджується довідкою про заохочення та стягнення від 19.06 2023 року

Судом також враховано, що 14.06.2023 року позивач був повідомлений про місце та час засідання дисциплінарної комісії, яка призначена на 14 год. 30 хв. 20.06.2023 р., та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, зокрема надано бланк звернення до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області, також надана можливість повідомити своїх близьких та рідних, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1 від 14.06.2023 року.

Враховуючи наявні фактичні обставини, що підтверджуються доказами по справі суд приходить до висновку, що дисциплінарне стягнення накладене на позивача у відповідності до вимог чинного законодавства, а оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000, суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, якою визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, приписами ч.ч 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України де передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини частина 1 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктами 4, 5 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки.

З урахуванням обставин справи, наявних у справі письмових доказів факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведено, позаяк позивачем не зазначено, в чому саме полягають моральні страждання, їх характер та тривалість, з яких міркувань останній виходив визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому, виходячи з положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна установа "Замкова виправна колонія (№58) (вул. Гагаріна, буд. 2,Ізяслав,Хмельницька область,30300 , код ЄДРПОУ - 08564771)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду"
Суддя І.І. Тарновецький