Справа № 204/521/24
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/521/24
Провадження № 2-а/204/30/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Єфімової А.О.,

представника позивача Пополітова І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Савко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 , паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 14.09.2019 строком дії до 14.09.2024 року органом МВД 0539, який відповідно до пояснень особи знаходиться вдома, фактично наданий не був, прибув на територію України 02 жовтня 2019 року через КПП «Гоптівка» в приватних справах до родичів, 17 жовтня 2019 року зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18 жовтня 2019 року виїхав за межі України та 01 листопада 2019 року заїхав на територію України у зв`язку з возз`єднанням сім`ї та з того часу територію України не покидав. Документувався посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , виданою 11 листопада 2021 року, яка скасована рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 7490 від 15 вересня 2022 року, з рішенням про скасування ознайомлено 11 листопада 2022 року. Громадянин звернувся до суду з питання оскарження рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 . 07 лютого 2023 року рішенням суду відмовлено в задоволенні позовної заяви. 17 жовтня 2023 року постановою суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 . В`їзд на територію України здійснено на підставі ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області, відповідач з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує, додаткового захисту, не звертався. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання відносно останнього відсутня. Втративши підстави для подальшого перебування на території України, громадянин ОСОБА_4 ухилився від виїзду з України. За фактом порушення строку перебування на території України, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина РФ ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 005192 від 30.05.2023 року, в якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 005183 від 30.05.2023 року, відповідно до якої на вищезазначеного громадянина накладено адміністративне стягнення у розмірі 1 700,00 грн. Адміністративний штраф не сплачено, постанова не оскаржена. Керуючись нормами статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області, 30 травня 2023 року відносно вищезазначеного громадянина прийнято рішення № 21 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 28 червня 2023 року. Але, відповідачем таке рішення не виконано. За фактом порушення строку перебування в Україні та невиконання рішення про примусове повернення № 21 від 30 травня 2023 року уповноваженою особою відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 005905 від 17 січня 2024 року, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 005896 від 17 січня 2024 року, відповідно до якої на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн. Також, складено протокол про адміністративне затримання № 000141 від 17 січня 2024 року з метою звернення до суду щодо вирішення питання про поміщення ОСОБА_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення видворення з території України. Реалізуючи положення частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове видворення з України відповідача № 1 від 17 січня 2024 року. Звертає увагу, що громадянин РФ ОСОБА_4 своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривалий час перебуває на території України, без документів на право проживання в Україні та не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; ухилився від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни; відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України; відсутній документ, що дає право перетину державного кордону України. Враховуючи зазначене вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України. Наявність вищевикладених обставин створює підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив: затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення з території України; вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача - Пополітов І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник - Савко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_6 суду пояснив, що він прибув в Україну, де зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 . Після цього він виїхав за межі України та знову прибув в Україну у зв`язку з возз`єднанням сім`ї у листопаді 2019 року. З того часу територію України він не покидав. Паспорт він має, паспорт знаходиться вдома, однак йому навіть на надали можливості надати паспорт. Посвідка на тимчасове проживання у нього була, однак у 2022 році її скасували. З рішенням про скасування посвідки він не погоджується, у зв`язку з чим оскаржує його в судовому порядку, на теперішній час у даній справі відкрито касаційне провадження. Покидати територію України він не бажає та має намір набути громадянство України. Вважає, що він має право знаходитись на території України, оскільки він має тут сім`ю та до теперішнього часу він оскаржує рішення про скасування йому посвідки на тимчасове проживання. Жодної загрози для України він не несе і жодних ризиків щодо нього не існує. Перший штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення він одразу оплатив, а тому твердження сторони позивача про несплату ним штрафу не відповідають дійсності.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 46 КАС України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до паспорту НОМЕР_3 , виданого «УВД г Рыбинська и Рыбинского района Ярославськой области» є громадянином Російської Федерації, уродженцем Ярославської області.

17 жовтня 2019 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 710, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 18 січня 2024 року (а.с. 28-29).

Вказані обставини були встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по справі № 160/19394/22, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/109780949, залишеному без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/114300991.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по справі № 160/19394/22 також було зазначено, що в матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 червня 2021 р., відповідно до пункту 1 якого: продавець ОСОБА_8 передає належне їй на праві приватної власності домоволодіння у приватну власність ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 приймає це домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачує за нього обумовлену грошову суму. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 з 09 січня 2020 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, викладене свідчить про те, що позивачу Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області достеменно відомо дані про особу відповідача: його прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць та рік народження, відомості про громадянство, сімейний стан та постійне місце проживання, а тому зазначення позивачем у позовній заяві в якості мети затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - «з метою ідентифікації» є безпідставним.

Суд зазначає, що з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.09.2022 р. № 7490 ОСОБА_4 звернувся ще 05 грудня 2022 року та з того часу між ОСОБА_9 та Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області наявний спір щодо скасування посвідки на тимчасове проживання, який триває і до теперішнього часу.

Також, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по справі № 160/19394/22 судом було встановлено, що 10 листопада 2021 року ОСОБА_9 на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу) була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , зі строком дії до 09 листопада 2022 року.

15 вересня 2022 року Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України у Дніпропетровській області прийнято рішення № 7490 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322.

Не погодившись з вказаним рішенням про скасування посвідки на тимчасове проживання, 05 грудня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.09.2022 р. № 7490.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по справі № 160/19394/22 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.09.2022 р. №7490 - було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по адміністративній справі № 160/19394/22, було залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2023 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/116023114, було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Савка Віталія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 160/19394/22.

Отже, на теперішній час спір щодо правомірності скасування виданої ОСОБА_9 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 триває, касаційну скаргу не розглянуто.

17 січня 2024 року о 17.22 год. ОСОБА_2 було доставлено у Відділ № 6 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для вирішення питання про поміщення до ПТПІ (пункту тимчасового перебування іноземців), для забезпечення видворення, про що було складено протокол № МДН 000141 про адміністративне затримання за частиною 2 статті 263 КУпАП від 17 січня 2024 року (а.с. 16-17).

При цьому, у своїх письмових поясненнях від 17 січня 2024 року ОСОБА_9 зазначав, що він подав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання та ухвалою суду від 28 грудня 2023 року відкрите касаційне провадження (а.с. 18).

Однак, незважаючи на це, 17 січня 2024 року відносно ОСОБА_9 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 005905, в якому зазначено, що громадянин РФ ОСОБА_4 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: не виконав рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 21 від 30.05.2023р. про примусове повернення, чим порушив вимоги ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що ч. 3 ст. 203 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність (а.с. 19-20).

Як у позовній заяві, так і в протоколі про адміністративне правопорушення ПР МДН 005905 від 17 січня 2024 року позивач посилався на рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 21 від 30.05.2023 року про примусове повернення ОСОБА_9 до країни походження або третьої країни, яким останнього було зобов`язано залишити територію України у строк до 28 червня 2023 року.

Однак, стороною позивача до позовної заяви не було долучено рішення № 21 від 30 травня 2023 року про примусове повернення ОСОБА_9 до країни походження або третьої країни, у зв`язку з чим суд не бере до уваги зазначені твердження позивача як недоведені належними доказами.

Постановою ПН МДН 005896 від 17 січня 2024 року на ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 203 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

Також, 17 січня 2024 року Чечелівським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято Рішення про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23-24).

Того ж дня, тобто 17 січня 2024 року т.в.о. начальника відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області Шеян Ганною було прийнято Рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина РФ ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25) та 19 січня 2024 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений у статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що для того, щоб вважати особу такою, яка на законних підставах перебуває на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України, необхідним є наявність наступних обставин:

прибуття іноземця або особи без громадянства в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України (або укладення шлюбу з громадянами України під час перебування на законних підставах на території України);

отримання посвідки на тимчасове проживання.

Оскільки судом встановлено, що відповідач прибув в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особою, яка є громадянкою України (з якою перебуває у шлюбі і до теперішнього часу) та отримав посвідку на тимчасове проживання, то до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він вважається таким, що на законних підставах перебуває на території України.

При цьому, скасування позивачем посвідки на тимчасове проживання до закінчення строку на який таку посвідку було видано (строк дії посвідки відповідача був визначений до 09 листопада 2022 року), не свідчить про незаконність перебування іноземця на території України, оскільки не відміняє самого факту видачі такої довідки на підставі Закону, та не скасовує її дії з моменту видачі до моменту винесення позивачем відповідного рішення про скасування посвідки (15 вересня 2022 року), тобто рішення про скасування не має зворотної дії у часі і не скасовує довідку з моменту її видачі.

Крім того, слід враховувати той факт, що рішення позивача про скасування посвідки на тимчасове проживання, оскаржується відповідачем у судовому порядку, та на час затримання відповідача, остаточного рішення у справі не ухвалено.

Таким чином, звернення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, до вирішення спору щодо законності винесення позивачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, слід вважати передчасним.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Затримання відповідача без належних та вичерпних на те підстав не відповідає статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом.

Суд вважає, що затримання ОСОБА_2 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є незаконним та не відповідало принципу пропорційності втручання в його право на свободу та особисту недоторканість.

При цьому, право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем перед судом не доведено на підставі належних та допустимих доказів існування обставин визначених у частині 1 ст. 289 КАС України, наявність яких є обов`язковою умовою для ухвалення судом рішення про затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Так само не надано доказів які б підтверджували ризик та можливість втечі відповідача.

Твердження позивача про відсутність у відповідача документа, що дає право на виїзд з України, так само є недоведеними та спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами, оскільки судом встановлено, що позивачу достеменно відомо про наявність у відповідача паспорта, який посвідчує його особу.

Твердження позивача про ухилення відповідача від виконання рішення про примусове повернення до країни походження є недоведеними перед судом. Більш того, позивачем суду не надано доказів на підтвердження існування такого рішення, на яке він посилався у позовній заяві.

Усі наведені аргументи позивача грунтуються виключно на його припущеннях, однак доказування у суді не може ґрунтуватися на припущеннях і кожна із сторін зобов`язана переконливо доводити свою позицію.

З огляду на те, що у розумінні приписів ч. 14 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач ОСОБА_4 на теперішній час на законних підставах перебуває на території України, перебуває у шлюбі з громадянкою України та має постійне місце проживання, у встановленому законом порядку отримав посвідку на тимчасове проживання, рішення про скасування якої він на даний момент оскаржує в судовому порядку, та у справі № 160/19394/22 за його позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 15.09.2022 р. № 7490 ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2023 року було відкрито касаційне провадження, суд вважає позов передчасним, необґрунтованим та недоведеним належними, допустимими та переконливими доказами, та приходить до висновку про відсутність на теперішній час законних підстав для затримання ОСОБА_1 та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи позивача, наведені ним в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, не відноситься до предмета спору, і є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 1, 4, 30Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 7-9, 72, 77, 90, 96, 229, 242-246, 250, 289 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 22 січня 2024 року.

Суддя Д.Л. Черкез