Справа № 300/124/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/124/23 пров. № А/857/7092/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Івано-Франківську суддею Боршовським Т. І.) в адміністративній справі № 300/124/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 при обрахунку йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та пунктом 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ за 2022 рік; грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки, передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та пунктом 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ за 2022 рік; грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, з урахуванням додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби були виплачені без урахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в продовж проходження позивачем військової служби, йому щомісячно відповідно до Постанови № 168, чинної на момент виникнення спірних правовідносин виплачувалася додаткова винагорода, яка як видно з матеріалів справи, мала систематичний характер. При цьому, з такої винагороди щомісяця її виплати утримувався єдиний внесок (абз. 2 п. 1 Постанови № 168). Винагорода, передбачена Постановою № 168, належала позивачу і на момент звільнення з військової служби. Посилання суду першої інстанції на те що зазначена винагорода виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди є необґрунтованим. Постановою № 168, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виплата винагороди здійснювалася: у розмірі 30 000 гривень щомісяця усім військовослужбовцям не залежно від того, чи такі беруть/не беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на те, що винагорода визначається наказами командирів (начальників), чомусь ігнорує той факт, що будь-яка виплата грошового забезпечення у Збройних Силах України здійснюється на підставі щомісячних наказів командирів (начальників) військових частин. Без відповідного наказу командира частини виплата грошового забезпечення військовослужбовцям не проводиться.

Зазначає, що з моменту прийняття його на військову службу по день звільнення йому щомісяця виплачувалася додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168. Враховуючи зазначене, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. Тому, відповідачем безпідставно не було включено зазначену щомісячну винагороду до складу грошового забезпечення позивача, з якого було здійснено нарахування спірних виплат

В/ч НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вказує, що з огляду на зміст пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. Окрім цього, згідно змін внесених наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка, зокрема, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 належить до одноразового додаткового виду грошового забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_2 , яка знаходилась в підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2022 за № 294 позивача звільнено у запас за пунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи). Відповідно до вказаного наказу позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 12.12.2022. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 01 рік 11 місяців 03 дні (а. с. 7).

21.12.2022 ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки в сумі 18 911,45 грн, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в сумі 5294,42 грн, грошовому допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 14 706,73 грн. При розрахунку вказаних виплат взято місячне грошове забезпечення позивача в розмірі 14706,73 грн, яке включає: оклад за військовим званням 810,00 грн; посадовий оклад 3080,00 грн; надбавка за вислугу років 972,50 грн; надбавка за особливості проходження служби 3160,63 грн; премія 6683,60 грн (а. с. 31).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога для оздоровлення та одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби визначаються з грошового забезпечення, до якого не включаються винагороди.

Крім того зазначив, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.

Окрім цього, таке тлумачення вказаної норми підтверджується й подальшим підходом Держави до вказаної виплати. Так, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233, перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану.

Враховуючи наведене вважав, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 не має постійного характеру, а тому не підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з урахуванням якого мав визначатися розмір грошової допомоги на оздоровлення, розмір грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної та розмір одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору в частині задоволених вимог, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Постанова №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби (далі Порядок № 260).

Виплата грошової допомоги для оздоровлення врегульована розділом ХХІІІ Порядку №260, відповідно до положень якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентовано розділом ХХХII Порядку № 260, згідно з пункту 1 якого військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою (пункт 5 розділу ХХХII Порядку № 260).

З наведеного видно, що грошова допомога для оздоровлення та грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюються з розміру місячного грошового забезпечення, до якого не включаються винагороди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 передбачено виплату саме додаткової винагороди, яка виплачується лише у період дії воєнного стану, розмір такої залежить від виконання завдань та визначається наказами командирів (начальників), то з огляду на попередньо зазначені нормативні положення, така не може бути включена до складу грошового забезпечення при визначенні розміру грошової допомоги для оздоровлення та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Щодо включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, до складу грошового забезпечення при визначенні розміру грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень абзаців 2, 3 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, надаються щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХХI Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, для включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, до складу грошового забезпечення при визначенні розміру грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки необхідно щоб така винагорода відносилась до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233, перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану, тобто винагородою, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Також наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам доповнено Порядок новим розділом XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Згідно з п. 2 цього Розділу на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах:

- 100 000 гривень тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- 50 000 гривень тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

- 30 000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

З наведеного видно, що після внесення змін у Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, які діють з 01.02.2023, додаткова винагорода на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань)

Разом з тим, Постановою № 168, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до 01.02.2023 було передбачено, що виплата винагороди здійснювалася: у розмірі 30 000 гривень щомісяця усім військовослужбовцям не залежно від того, чи такі беруть/не беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; Збільшення винагороди з 30 000 гривень до 100 000 гривень здійснювалось тільки тим військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Позивач у своїх доводах зазначає, що впродовж проходження ним військової служби, йому щомісячно відповідно до Постанови № 168, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, виплачувалася додаткова винагорода, тобто така винагорода мала постійний, систематичний характер.

Зазначені доводи не заперечуються відповідачем і жодним чином ним не спростовуються.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII винагороди, які мають постійний характер віднесено до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168, протиправно не була врахована відповідачем при розрахунку компенсації за невикористані дні основної відпустки.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині врахування позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, при розрахунку компенсації за невикористані дні основної відпустки, що помилково не враховано судом першої інстанції, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову у цій частині, а в решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року в адміністративній справі № 300/124/23 скасувати, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо не врахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної основної відпустки передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, з урахуванням додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року в адміністративній справі № 300/124/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин