Справа № 420/35104/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

18 січня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Лебедєва Г. В., ознайомившись з адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Прохальна частина позову викладена в наступній редакції: «Постановити рішення суду про визнання відмови мені, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації Актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області, щодо внесення виправлення в Актовий запис №77(сімдесят сім) від 09 листопада 1991 року, при видачі Свідоцтва НОМЕР_1 від 09.11.1991 року, про одруження ОСОБА_2 з ( ОСОБА_3 , в якому невірно вказана дата народження - ОСОБА_2 - замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (дванадцятого ІНФОРМАЦІЯ_3 , - у Свідоцтві про одруження вказано ІНФОРМАЦІЯ_4 року : - визнати протиправним.

Постановити рішення суду яким зобов`язати Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області та внести виправлення в Актовий запис №77(сімдесят сім) від 09 листопада 1991 року вказавши дату народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а не ІНФОРМАЦІЯ_4 і видати ОСОБА_2 , Свідоцтво про реєстрацію шлюбу 9 листопада 1991 року з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого, Дачненськуою сільською Радою Біляївського району Одеської області 09 листопада 1991 року про що, в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів проведено запис №77(сімдесят сім).».

Ухвалою суду від 13.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточнену позовну заяву з урахуванням висновків викладених в ухвалі суду, з копією для відповідача; належної якості копії додатків до позову, а саме: копія паспорта ОСОБА_1 , копія довіреності ОСОБА_2 №570-673 від 28.08.2023 року на ім`я ОСОБА_1 , копія довіреності ОСОБА_1. № 9570-728 від 11 вересня 2023 року на ім`я ОСОБА_5

15.01.2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області, в якій прохальна частина позову викладена в наступній редакції:

« 1. Постановити рішення суду про визнання Свідоцтва № НОМЕР_1 про одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_4 від 09.11.1991 року про одруження ОСОБА_2 з ( ОСОБА_3 , в якому невірно вказана дата народження - ОСОБА_2 - замість ІНФОРМАЦІЯ_2 року - у Свідоцтві про одруження вказано ІНФОРМАЦІЯ_4 року: - визнати недійсним.

2. Рішенням суду зобов`язати Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області видати мені нове свідоцтво про реєстрацію шлюбу 9 листопада 1991 року з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстровано Дачненською сільською Радою Біляївського району Одеської області 09 листопада 1991 року про що, в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів проведено запис №77(сімдесят сім).

Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у даній справі, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України(далі також - КАС України), порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відтак, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до вимог частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес інших осіб, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Положеннями статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків, зокрема, народження фізичної особи. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогою про визнання свідоцтва про одруження недійсним та зобов`язання видати нове свідоцтво про одруження, а не стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану про шлюб оформленого висновком.

Отже, об`єктом перевірки у даній справі не є дотримання відповідачем процедури розгляду звернення позивача про виправлення помилки у свідоцтві про одруження та оцінки правомірності дій з відмови у його задоволенні, а є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт дійсності свідоцтва про одруження.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки спір у даній справі не має ознак публічно-правового.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №425/2737/17 та від 23.01.2019 у справі №807/45/17.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію щодо правил розмежування предметної юрисдикції, а також критеріїв, які при цьому потрібно враховувати, що підлягає застосуванню судом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі також - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, роз`яснивши при цьому позивачу, що розгляд цих вимог повинен здійснюватися за правилами ЦПК України.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 19, 170, 241-243, 248, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 про одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_4 від 09.11.1991 року про одруження ОСОБА_2 з ( ОСОБА_3 , в якому невірно вказана дата народження - ОСОБА_2 - замість ІНФОРМАЦІЯ_2 року - у Свідоцтві про одруження вказано ІНФОРМАЦІЯ_4 року та зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області видати мені нове свідоцтво про реєстрацію шлюбу 9 листопада 1991 року з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстровано Дачненською сільською Радою Біляївського району Одеської області 09 листопада 1991 року про що, в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів проведено запис №77(сімдесят сім).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити, що позивач має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В. Лебедєва