Справа № 480/6840/23
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 480/6840/23

адміністративне провадження № К/990/1765/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" (далі також - Позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі також - Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 25 травня 2023 року №19844 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.

Ухвалою суду першої інстанції відкрито провадження у справі та справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що наказ Державної податкової служби України від 11 січня 2023 року №17 (далі також - Наказ №17) та затверджений ним Довідник кодів податкової інформації, не є нормативно-правовими актами, оскільки вони не покликані встановити, змінити чи припинити дію норми права, не містять загальних правил поведінки, адресованих невизначеному колу осіб, а спрямовані на організацію виконання нормативно-правового акту - Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165 (далі також - Порядок № 1165), шляхом надання роз`яснень, уточнень щодо кодів податкової інформації. Посилання представника Позивача на невідповідність Наказу №17 нормам чинного законодавства та підзаконним актам, що на думку Позивача, тягне за собою скасування оскаржуваного рішення, є необґрунтованим, оскільки вказаний наказ не визнаний нечинним та не скасований в судовому чи іншому порядку.

З цим висновком погодився й суд апеляційної інстанції.

12 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Так, обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яка неправильно застосована судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у ній вказуються: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Подаючи ж касаційну скаргу на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати норми права, які, на його думку, неправильно застосовані судами, й врегульовують саме спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування стояло перед судами попередніх інстанцій.

У поданій касаційній скарзі скаржник, як на підставу для касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме - відсутність правового висновку щодо застосування пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість згідно з Додатком 1 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165 (в редакції Постанови № 1428 від 23 грудня 2022 року).

Фактично твердження представника Позивача у касаційній скарзі ґрунтуються на тому, що Довідник кодів податкової інформації, затверджений наказом Державної податкової служби України від 11 січня 2023 року №17 містить нові правові норми, якими встановлено вичерпний перелік податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції платника податків на додану вартість та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З урахуванням цього Позивач вважав, що цей акт підлягає державній реєстрації.

Касаційна скарга містить лише посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, втім не містить належним чином мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права.

При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх постановах, зокрема, у справі №580/2402/23, формував правові висновки щодо наявності або відсутності правових підстав для реєстрації у визначеному законодавством порядку нормативно-правових актів та інших актів.

Як підтверджується змістом касаційної скарги, у ній належним чином не обґрунтовано як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Ухвалюючи рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили також з того, що Наказ №17 не визнаний нечинним та не скасований в судовому чи іншому порядку. Представник Позивача у касаційній скарзі не зазначає тверджень про оскарження у передбаченому законодавством порядку Наказу №17 й, як це передбачено визначеними КАС України правилами, не спростовує цих висновків судів.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин і до викладення незгоди з такою оцінкою, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.

Крім того, Позивач у касаційні скарзі безвідносно до передбачених КАС України підстав покликається на правові висновки Верховного Суду, наведені у рішенні у справі від 19 березня 2021 року у справі №990/26/21.

Проте, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, наведена норма визначає обов`язок врахування висновків щодо застосування норм права сформованих Верховним Судом саме як судом касаційної інстанції. Верховний Суд, розглядаючи справи як суд першої інстанції, відповідно до законодавчо визначеного змісту статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України не наділений зазначеними у вказаній статті повноваженнями.

З урахуванням цього відповідні посилання представника Позивача на відповідні правові висновки, сформовані Верховним Судом у рішенні, не можуть визнаватися обґрунтованими, зокрема, для цілей відкриття провадження у справі.

Покликаючись на правові висновки Верховного Суду у справі №824/146/19 представник Позивача не звернув увагу на те, що відповідні правовідносини у ній не врегульовувались положеннями Податкового кодексу України та іншого законодавства у сфері оподаткування. Формування правових висновків у справі №824/146/19 відбувалось за правової оцінки обставин у справі щодо надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду, стягувачем у якій виступала юридична особа. У цій справі Верховний Суд за результатами аналізу відповідних обставин вважав, що відповідні фізичні особи, щодо яких застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкцій), не є бенефіціарними власниками стягувача.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23.10.1996, заява №21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19.12.1997, заява №26737/95).

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не належно викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Також суд звертає увагу на те, що за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах та у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадженні, залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики або виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Крім того, сама лише вказівка на те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу без належного обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою для відкриття у малозначних справах та у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадженні.

Суд звертає увагу, що підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не є підставою касаційного оскарження судового рішення, втім є випадком, за наявності якого судові рішення у малозначних справах та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), можуть бути переглянуті в касаційному порядку за наявності підстав для їх касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується справи, що становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказувало на те, що предмет спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

У касаційній скарзі скаржник вказує, що віднесення Позивача до переліку ризикових платників податків згідно з оскаржуваним рішенням зумовило настання для останнього негативних наслідків у вигляді зупинення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних усіх без винятку податкових накладних, що негативно впливає на його господарську діяльність та його взаємовідносини із контрагентами, ставить під загрозу здійснення господарської діяльності через розірвання ділових відносин з контрагентами, зокрема, у період з 25 травня 2023 року по 16 червня 2023 року зупинена реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ у розмірі 1 995 040,80 грн. Крім того, ставиться під загрозу можливість та своєчасність виконання позивачам державних контрактів на постачання товарів оборонного призначення, до виконання яких залучене Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг".

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання. Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Суд відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені в повній мірі належними доказами. Зазначені в касаційній скарзі посилання на наявність обставин, визначених підпунктом "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер та фактично притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть сприйматись судом, як виключний випадок.

Відтак, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська