Справа № 420/34885/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012) в особі начальника О.Є. Буряченка про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі начальника О.Є. Буряченка, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною і умисною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в особі начальника О.С. Буряченка, спрямовану на ухиляння від надання інформації, зазначеної в частинах 2, 3 інформаційного запиту ОСОБА_1 від 24.10.2023 року вх. №193/11;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі начальника О.Є.Буряченка, надати ОСОБА_1 в письмовому вигляді достовірну, точну і повну Інформацію, що запитувалася в частинах 2, 3 інформаційного запиту вх.№193/11 від 24.10.2023 року;

розглянути справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 263 КАС України; зобов`язано позивача надати суду належним чином засвідчені копії сторінок його паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ОСОБА_1 РНОКПП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.10.2023 року позивач звернувся до начальника Головного управління ПФУ в Одеській області ОЄ. Буряченка з інформаційним запитом, в якому, зокрема, просив надати наступну інформацію (наступні документи): "2. Витяги саме тих норм закону чи підзаконного акту, діючи на підставі яких при виконанні перерахунків розміру пенсії, спеціалісти ГУ ПФ: 2.1. при виконанні 24.12.2020 перерахунку пенсії з 05.03.2019 на виконання рішення Одеського ОАС від 23.11.2020 у справі №420/8543/20 застосували: розмір грошового забезпечення без надбавок (11520), основний розмір пенсії 86% і підвищення 75%, які не підлягали застосуванню, та не застосували: розмір грошового забезпечення згідно довідки Од.ТЦКСП від 28.12.2020 №Ю092867 станом на 05.03.2019 (22 108.00), основний розмір пенсії 96% та підвищення 100%, які підлягали застосуванню при виконання перерахунку пенсії згідно зазначеного рішення суду; 2.2. при виконанні 07.10.2021 перерахунку пенсії з 31.01.2020 застосували розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 (22 108.00), який не підлягав застосуванню, і не застосували розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 (28 622.75). який підлягав застосуванню згідно довідки ОТЦКСП від 28.12.2020 № ЮО92867, одержаної ГУ ПФ у першій декаді січня 2021; 2.3. при виконанні 13.10.2022 перерахунку пенсії з 31.01,2020 і доплати за період 31.01.2020-01.11.2022 р.р. застосували розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 (22 108.00) та обмеження пенсії свавільно визначеною сумою, які не підлягали застосуванню, і не застосували розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 (28 622.75) та перераховані розміри пенсії без обмежень в розрахунку доплати; з 01.02.2020 - 37008.84, з 01.11.2021- 37144,92, які підлягали застосуванню. З. Витяг саме тієї норми закону (підзаконного акту), діючи на підставі якої всупереч ст.ст.64,51 Закону №2262, ГУПФ не виплачує йому перерахований розмір 48760,42грн. пенсії». 08.11.2022 року позивач отримав лист відповідача з доданими копіями перерахунків пенсії але без інформації щодо нормативно-правових актів, які слугували підставами рішень, дій та бездіяльності, про які йдеться в частинах 2 і 3 Запиту, що може свідчити про умисність протиправних діянь ГУПФ, спрямованих на незаконне утримання понад 42% пенсії позивача. Стаття 14 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» встановлює обов`язок відповідача надавати достовірну, точну та повну інформацію, що є в даному випадку відповідачем порушеним.

28.12.2023 року позивач подав суду копію сторінок його паспорту громадянина України та копію довідки про присвоєння РНОКПП.

09.01.2024 року відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України від «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. Згідно з пунктом 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства. Враховуючи вищезазначене, погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. у 2018 році Позивачу проведено перерахунок пенсії уже на підставі видів грошового забезпечення ДІЮЧИХ військовослужбовців, тому і застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент виникнення права на такий перерахунок станом на 01.01.2018. В даному випадку, зменшенням максимального розміру пенсії до 70 % грошового забезпечення право Позивача на пенсію не скасоване, тоді як обмеження максимального розміру пенсії було закладено у ст. 13 Закону № 2262 і в первісній редакції. 4 Вказаними змінами не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на призначення пенсії. Так само і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Після проведення перерахунку розмір пенсії Позивача не зменшився, а навпаки, збільшився. До того ж, обмеження максимального розміру пенсії свідчить про врахування законодавцем статті 17 Конституції України, згідно з якою забезпечення економічної безпеки є однією з найважливіших функцій держави та справою всього Українського народу.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.10.2023 року ОСОБА_1 , інвалід війни 2 групи, подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області як розпорядника інформації інформаційний запит від 23.10.2023 року (а.с.4), в якому на підставі ст.ст.1,13,19,20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», просив надати наступну інформацію (наступні документи):

1. Належно завірені копії перерахунків пенсії, виконаних спеціалістами ГУ ПФУ, а саме:

- перерахунку з 01.01.2020, виконаного ?.11.2020 (раніше надана копія - неякісна); - перерахунку з 31.01.2020, виконаного 07.10.2021 (раніше надана копія - неякісна);

- перерахунку з 01.02.2020, виконаного 07.10.2021 (раніше надана копія-неякісна, не завірена);

- перерахунку з 01.11.2022, виконаного 13.10.2022 (раніше надана копія - неякісна);

перерахунку з 01.12.2022, виконаного ??.0?.2023 (раніше надана копія - неякісна).

2. Витяги саме тих норм закону чи підзаконного акту, діючи на підставі яких при виконанні перерахунків розміру пенсії, спеціалісти ГУ ПФ:

2.1 при виконанні 24.12.2020 перерахунку пенсії від 23.11.2020 з 05.03.2019 на виконання рішення Одеського ОАС спpaві №№-420/8543/20 застосували: розмір грошового забезпечення без надбавок (11520), основний розмір пенсії 86% і підвищення 759%, які не підлягали застосуванню, та не застосували: розмір грошового забезпечення згідно довідки Од.ТЦКСП від 28.12.2020 №№ЮО92867 станом на 05.03.2019 (22 108.00), основний розмір пенсії 96% та підвищення 100%, які підлягали застосуванню при виконання перерахунку пенсії згідно зазначеного рішення суду;

2.2. при виконанні 07.10.2021 перерахунку пенсії з 31.01.2020 застосували розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 (22 108.00), який не підлягав застосуванню, і не застосували розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 (28622.75), який підлягав застосунку згідно довідки ОТЦКСП від 28.12.2020 №ЮО92867, одержаної ГУ ПФ у першій декаді січня 2021;

2.3. при виконанні 13.10.2022 перерахунку пенсії з 31.01.2020 застосували розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 (22108.00), який не підлягав застосуванню, і не застосували розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 (28622.75), який підлягав застосуванню згідно довідки ОТЦКСП від 28.12.2020 №ЮО92867, одержаної ГУ ПФ у першій декаді січня 2021

3. Витяг саме тієї норми закону (підзаконного акту), діючи на підставі якої всупереч ст.ст.64,51 Закону №2262, ГУПФ не виплачує позивачу перерахований ГУПФ розмір 48760,42грн. пенсії.

30.10.2023 року ГУПФ України в Одеській області надало позивачу відповідь №1500-0203-8/153218 на вищезазначений інформаційний запит, в якому повідомило, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 420/8543/20 зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії. Зазначений перерахунок був проведений 24.12.2020. На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі №240/5682/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2021 року Головним управлінням проведено позивачу перерахунок з 01.04.2019 року на підставі довідки №ЮО92867 від 28.12.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення, перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 31.10.2020 з урахуванням розміру пенсії за вислугу років у розмірі 96% грошового забезпечення та перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020 на підставі довідки №ЮО92867 від 28.12.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 з урахуванням зазначених в ній основних та. додаткових видів грошового забезпечення. Виплата нарахованої 07.10.2021 доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.10.2021 в сумі 83344,92 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду в Державного бюджету України. Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №420/26298/21 позивачу проведено перерахунок пенсій з 01.01.2020 без обмеження максимальним розміром. Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали Адміністративних справах, території України. що набрали законної сили, с ухвали суду обов`язковими до виконання на всій території України. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. У випадку, коли судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії.

Оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №420/26298/21 було установлено з 01.01.2020 року провести перерахунок пенсії позивача без обмеження максимального розміру, тому розмір пенсії визначений на зазначену дату та становить 27991,14грн.

В додатки до листа надано копії перерахунків пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року, з 31.01.2020 року, 01.02.2020 року, з 01.11.2022 року та з 01.12.2022 року.

Вважаючи, що відповідач не надав вичерпну та повну відповідь на його інформаційний запит від 23.10.2023 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» (далі - Закон №2657-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону №2657-ХІІ визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини 1, 2 статті 7 Закону №2657-ХІІ право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст. 5 Закону №2657- XII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (ч.1 ст.3 Закону №2939-VI). Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI).

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради (частина 1 статті 13 Закону №2939-VI).

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частинами 1-2 статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запит.

Згідно частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст.23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст.24 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на інформаційний запит позивача, поданий на підставі ЗУ «Про доступ до публічної інформації», надано неповну відповідь, а саме на надано повну та точну інформацію щодо нормативно-правових актів, які слугували підставою для вчинення дій, висвітлених позивачем у пунктах 2 та 3 інформаційного запиту.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в особі начальника О.С. Буряченка у вигляді ненадання точної та повної інформації, зазначеної в пунктах 2, 3 інформаційного запиту ОСОБА_1 від 23.10.2023 року (вх.№193/11 від 24.10.2023 року); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі начальника О.Є.Буряченка надати ОСОБА_1 в письмовому вигляді точну і повну інформацію, що запитувалася у пунктах 2, 3 інформаційного запиту від 23.10.2023 року (вх.№193/11 від 24.10.2023 року), із відмовою у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача умисною, оскільки встановлення умисності дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень не належить до компетенції адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012) в особі начальника О.Є. Буряченка про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в особі начальника О.С. Буряченка у вигляді ненадання точної та повної інформації, зазначеної в пунктах 2, 3 інформаційного запиту ОСОБА_1 від 23.10.2023 року (вх.№193/11 від 24.10.2023 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () в особі начальника О.Є.Буряченка надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в письмовому вигляді точну і повну інформацію, що запитувалася у пунктах 2, 3 його інформаційного запиту від 23.10.2023 року (вх.№193/11 від 24.10.2023 року).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян