Справа № 240/22315/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/22315/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи з 01.08.1971 до 31.05.1972, з 10.06.1972 до 25.10.1972, з 01.01.1994 до 31.12.1999 та перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок його пенсії з 16.03.2023, врахувавши періоди роботи з 01.08.1971 до 31.05.1972, з 10.06.1972 до 25.10.1972 та з 01.01.1994 до 31.12.1999.

В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови йому у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи: з 01.08.1971 до 31.05.1972, з 10.06.1972 до 25.10.1972, з 01.01.1994 до 31.12.1999 та перерахунку пенсії, з мотивів наявних виправлень у трудовій книжці та відсутності підтверджуючих довідок. Протиправність оскаржуваного рішення мотивує тим, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

21.08.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 2) надійшов до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із тим, що дані які містяться в архівних довідках не підтверджені первинними документами, а тому оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

06.09.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 1, Управління, Пенсійний фонд) до суду надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зауважив, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача про перерахунок його пенсії на підставі додаткових довідок та за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у такому перерахунку. Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідач 1 листом лише повідомив позивача, а тому будь-яких протиправних дій щодо позивача Управління не вчиняло, права на соціальний захист не порушувало.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Встановлено, що позивач з 16.01.2014 перебуває на обліку в Пенсійному фонді і отримує пенсію за віком, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).

З метою зарахування до його страхового стажу усього періоду його трудової діяльності 16.03.2023 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про врахування відповідного стажу роботи та здійснення перерахунку його пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності для розгляду поданої позивачем заяви визначено структурний підрозділ, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняло рішення "Про відмову в перерахунку пенсії" від 22.03.2023, з підстав надання архівних довідок, які не підтверджені первинними документами, а акт позапланової перевірки достовірності документів про заробітну плату в матеріалах електронної справи відсутній.

Листом відповідач 1 №15750-4673/С-03/8/-0600/23 від 30.04.2023 повідомив позивача про прийняте рішення.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Пенсійного фонду щодо відмови у врахуванні стажу за період роботи звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між учасниками справи щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу позивача та перевіряючи фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зважає на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Вказане право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відтак, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (абз.33 ст.1 Закон № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 56 Закону №1788 визначаються види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок).

Вимоги до ведення трудової книжки та до оформлення записів до неї, регламентовані Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої постановою Держкомпраці.СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252), зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці від 19.10.1990 № 412 та підпунктом 2.4 пунктом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок ш підприємствах, в установах і організаціях, ствердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (далі - Інструкція).

Пунктом 1 Порядку обумовлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 вказаного Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У той час, згідно із записами трудової книжки до страхового стажу не враховано періоди роботи:

- в Краматорському ремонтно-будівельному управлінні з 01.08.1971 по 31.05.1972, оскільки запис в трудовій книжці містить виправлення;

- з 10.06.1972 по 25.10.1972 в колгоспі ім. Фрунзе, оскільки відсутні дані вироблених вихододнів;

- з 01.01.1994 по 31.12.1999 на підприємстві "Житомирсільбуд", у зв`язку із відсутністю підтверджуючих довідок.

Щодо незарахування до стажу позивача періоду його роботи з 01.08.1971 по 31.05.1972, у зв`язку із наявними виправленнями у трудовій книжці позивача, слід вказати наступне.

Виправлення у трудовій книжці позивача допущені роботодавцем під час здійснення запису №1 щодо прийняття на роботу в Краматорське ремонтно-будівельне управління, зокрема у даті, з якої прийнято на роботу позивача. Однак суд вважає за необхідне наголосити, що дата прийняття на роботу - 01.08.1971 підтверджується посиланням на наказ про прийняття та призначення позивача на посаду тесляра-столяра 3 розряду, датою та номером якого значиться така сама дата (01.08.1971). Таким чином є підстави вважати, що правильною датою прийняття позивача на роботу у Краматорське ремонтно-будівельне управління, яка вказана в трудовій книжці під записом №1 є 01.08.1971. Крім того, слід відмітити, що на вказаних сторінках наявні ще інші записи, в тому числі і про звільнення позивача з 31.05.1972 із займаної посади, з підстав призову до армії. Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача виконані з посиланнями на накази та вказанням періодів роботи, засвідчених підписами посадових осіб відповідного підприємства та скріплених печатками, що у свою чергу свідчать про зайнятість останнього за відповідною посадами та на відповідному підприємстві.

А тому з дослідженої судом копії трудової книжки позивача, яка є належним доказом його трудової діяльності, суд дійшов висновку, що вказані записи підтверджують період роботи позивача в Краматорському ремонтно-будівельному управлінні (01.08.1971 по 31.05.1972), однак такий не враховано Пенсійним фондом, як страховий стаж при призначенні йому пенсії. Період роботи з 01.08.1971 по 31.05.1972, на думку Пенсійного органу, неможливо зарахувати до його страхового стажу, оскільки записи здійснені з порушенням Інструкції.

Однак, з підставами, які слугували для незарахування позивачу до його страхового стажу спірного періоду трудової діяльності, суд не погоджується та вважає за необхідне наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також слід зазначити, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що порушення правил ведення трудової книжки, не може впливати на особисті права її власника та не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем трудової книжки.

Дана правова позиція щодо відповідальності за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації дотримана в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Отже, враховуючи викладене, позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення своєї трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, а тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на належний соціальний захист.

Таким чином, посадові особи Пенсійного фонду, безпідставно переклали відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди його роботи на самого позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому такі дії суд не вважає правомірними, та такими, які вчинені відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усі формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Разом з тим, під час розгляду заяви позивача, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можу бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтверджені факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.06.1972 по 25.10.1972 в колгоспі ім. Фрунзе, слід звернути увагу на наступне.

Положення статті 56 Закон 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Спір у даних правовідносинах виник з приводу незарахування позивачу до його страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Фрунзе, у період 10.06.1972 до 25.10.1972, оскільки відсутні дані вироблених вихододнів.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також необхідно вказати на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Втім, у матеріалах справи відсутній основний документ про трудову діяльність членів колгоспів - трудова книжка колгоспника, яка при звільненні мала бути видана власнику на руки, і яка (за умови внесення до неї зазначеної вище обов`язкової інформації) у безспірному порядку підтвердила б трудовий стаж роботи позивача у вказаному колгоспі. Трудову книжку колгоспника позивач ані до органу Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії, ані до суду як доказ не надав.

Запис про роботу позивача у колгоспі міститься лише у його трудовій книжці. Однак, докази на підтвердження кількості відпрацьованих позивачем людиноднів відсутні, які є обов`язковими при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, оскільки члену колгоспу, який не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, може бути враховано лише час роботи за фактичною тривалістю. Разом з тим, матеріали справи не містять відомості про суми заробітної плати, яка нараховувалася позивачу, як працівнику колгоспу ім. Фрунзе у оскаржуваний період.

Окрім того, відповідно до інформації викладеної у довідці районної комунальної установи "Трудовий архів" №20/16 від 12.03.2014 трудову діяльність ОСОБА_1 у колгоспі ім.Фрунзе підтвердити не вдалося, книги обліку нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу ім.Фрунзе с.Зороків, на зберігання до архіву не надходили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача в колгоспі імені Фрунзе з 10.06.1972 до 25.10.1972, до його страхового стажу, відповідач діяв правомірно.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.1994 по 31.12.1999 на підприємстві "Житомирсільбуд", суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Підставами для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача слугував факт відсутності підтверджуючих довідок.

Як свідчать матеріали справи, відповідачі не заперечують про те, що позивач з 10.02.1975 працював на підприємстві "Житомирсільбуд", однак зауважують, що за інформацією викладеною в архівних довідках про заробітну плату позивача його трудовий стаж підтверджено частково, зокрема: з 15.02.1975 по 15.08.1980, з 15.10.1980 по 15.05.1982, з 15.07.1982 по 15.12.1984, з 15.01.1986 по 15.12.1993 та за даними персоніфікованого обліку з 01.01.2000 по 30.11.2001. Натомість період роботи позивача з 01.01.1994 по 31.12.1999 на підприємстві "Житомирсільбуд" документально не підтверджено.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як свідчить історична довідка по Дочірньому підприємству "Будматеріали" Відкритого акціонерного товариства "Будівельник" (далі - ДП "Будматеріали") дане підприємство створене в 1972 році, як Комбінат підсобних підприємств тресту "Житомирсільбуд", на підставі наказу Житомирського облагропромислового комітету №55 від 21.03.1986 комбінат підсобних підприємств перейменовано на Житомирський завод будівельних матеріалів тресту "Житомирагробудматеріали". У подальшому трест "Житомирагробудматеріали" ліквідований, а завод будматеріалів передано в підпорядкування тресту "Полісагробуд" відповідно до наказу облагробуду №81 від 16.03.1988. З вересня 1991 року завод будівельних матеріалів було передано у підпорядкування об`єднання "Житомирсільбуд". Відповідно до наказу обласного державного комунального підприємства "Будівельник" №1 від 27.12.1993 завод будівельних матеріалів перейменовано у філіал "Будматеріали" Житомирського обласного державного комунального підприємства "Будівельник".

Відповідно до наказу №36 від 18.09.1995 Відкрите акціонерне товариство "Будівельник" Житомирське обласне державне комунальне підприємство "Будівельник" перейменовано на відкрите акціонерне товариство "Будівельник". Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів (протокол №1 від 30.10.1998) на базі філіалу "Будматеріали" Житомирського ВАТ "Будівельник" було створене дочірнє підприємство "Будматеріали". ВАТ "Будівельник" є засновником ДП "Будматеріали". Статут дочірнього підприємства "Будматеріали" відкритого акціонерного товариства "Будівельник" затверджений рішенням загальних зборів акціонерів Житомирського ВАТ "Будівельник" протоколом №1 від 30.10.1998 та зареєстрований виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м.Житомира від 03.02.1999 за реєстраційним номером 31-ЖОЮ. Постановою Господарського суду від 08.01.2004 Дочірнє підприємство "Будматеріали" Відкритого акціонерного товариства "Будівельник" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Житомирську об`єднану державну податкову інспекцію.

За відомостями архівних витягів №01-16/53-С від 28.03.2023 наявних в матеріалах справи позивач, на підставі наказу №10-к від 10.02.1975 з 10.02.1975 прийнятий на роботу до комбінату підсобних підприємств треста "Житомирсільбуд" на посаду тесляра-столяра ІІІ розряда за відрядною оплатою праці; з 08.08.1984 позивача відповідно до наказу №51-к від 08.08.1984 переведено на посаду майстра-бригадира столярного цеху з посадовим окладом згідно з штатним розкладом; за наказом №46-к від 12.06.1986 позивача з 01.06.1986 переведено на посаду майстра 1 категорії лісопильно-столярного цеху; з 01.10.1999 на підставі наказу №32-к від 01.10.1999 на позивача покладено обов`язки виконуючого обов`язки директора Дочірнього підприємства "Будматеріали" Відкритого акціонерного товариства "Будівельник" (далі - ДП "Будматеріали"), запис про звільнення із ДП "Будматеріали" трудова книжка не містить. Відомості відображені в архівній довідці, підтверджені записами у трудовій книжці позивача, які виконані з посиланнями на дати, накази та періоди роботи, та скріплені печатками, що у свою чергу свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами та на відповідному підприємстві.

Окрім цього, на підтвердження трудової діяльності у спірний період (з 01.01.1994 по 31.12.1999) в матеріалах справи наявна довідка форми ОК-5 за звітні 1998-2001 рр., яка свідчить про отримання позивачем доходу (заробітної плати) від ДП "Будматеріали" та сплату страхових внесків, а тому такий період трудової діяльності має бути зарахований до його страхового стажу.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості застрахованої особи форми ОК-5 щодо отриманої заробітної плати позивачем від ДП "Будматеріали" за період з 01.01.2000 до 01.12.2001 (вказаний період трудової діяльності зарахований до страхового стажу позивача, про що свідчить розрахунок від 21.03.2023 його страхового стажу, який, на думку відповідачів, з урахуванням перетину періодів складає 23 роки 3 місяці та 13 днів).

З огляду на встановлені обставини справи, суд не бере до уваги твердження відповідачів про відсутність підтверджуючих довідок, оскільки таке спростоване матеріалами справи, а тому не може бути обґрунтованою підставою для відмови в зарахуванні даного трудового періоду до страхового стажу позивача.

Зазначені сумніви, які виникли у суб`єкта владних повноважень можуть бути перевірені та усунені лише за наслідками здійснених таким органом відповідних запитів до організації, що визначено положеннями Порядку про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою №637.

Також суд зазначає, що підставою для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи викладене, слід наголосити, що записи у трудовій книжці засвідчені відповідними печатками, уточнюючими позивача у оскаржуваний період.

З огляду на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що трудова діяльність з 01.01.1994 по 31.12.1999 у ДП "Будматеріали" підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Разом з тим, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду, до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача 2 правових підстав для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботу з 01.01.1994 по 31.12.1999 у ДП "Будматеріали".

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України, та підлягає стягненню у пропорційному розмірі із відповідачів.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 242-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул.Січових Стрільців 15, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи період роботи: з 01.08.1971 по 31.05.1972, з 01.01.1994 по 31.12.1999 та перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди роботи: з 01.08.1971 по 31.05.1972 у Краматорському ремонтно-будівельному управлінні, з 01.01.1994 по 31.12.1999 у Дочірньому підприємстві "Будматеріали" Відкритого акціонерного товариства "Будівельник" та здійснити перерахунок його пенсії з 16.03.2023 враховуючи такий стаж.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 18 січня 2024 р.