Справа № 520/17331/23
Суддя: Семенова Я. Ю.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

19.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 22 червня 2023 серії ПН МХК №003847, прийняту заступником начальника Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Т.М.; просить стягнути з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області на його користь сплачені ним грошові кошти в якості штрафу у розмірі 2 550,00 гривень; стягнути з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області понесені ним судові витрати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року адміністративну справу №520/17331/23 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано у провадження судді Семенової Я.Ю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року, ухваленим по даній справі, позов ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задоволено. Визнано протиправною та скасувано постанову про накладення адміністративного стягнення від 22 червня 2023 року серії ПН МХК №003847, винесену заступником начальника Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Северіною Тетяною Миколаївною по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП - закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 536,80 гривень.

Водночас, окрім вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 22.06.2023 серії ПН МХК №003847, винесеної заступником начальника Київського відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, позивач просив стягнути з Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на його, ОСОБА_1 , користь сплачені ним грошові кошти в рахунок штрафу у розмірі 2 550,00 гривень.

Суд, вивчивши матеріали справи, при вирішенні позовних вимог позивача про стягнення з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області сплачених позивачем грошових коштів в якості штрафу в сумі 2 550,00 гривень, доходить висновку про таке.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття «публічно-владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі N 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі N 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі N 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі N 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі N 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі N 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі N 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах N 368/561/19 (пункт 22) і N 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі N 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі N 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі N 175/1571/15 (пункт 72), від 8 червня 2022 року у справі N 362/643/21 (пункт 28), від 12 липня 2023 року у справі N 757/31372/18-ц (пункт 34)).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові, зокрема господарські, відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Постанова про накладення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати цього штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі N 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі N 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі N 587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі N 698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі N 553/2759/18 (пункт 35), від 6 липня 2021 року у справі N 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі N 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі N 910/5201/19 (пункт 75), від 5 жовтня 2022 року у справах N 923/199/21 (пункт 8.16) і N 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14 грудня 2022 року у справі N 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі N 757/31372/18-ц (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі N 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі N 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах N 923/199/21 (пункт 8.17) і N 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі N 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 ГПК України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі N 923/199/21 (пункт 8.18) і N 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі N 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі N 757/31372/18-ц (пункт 38).

Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади, не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив стягнення останнього до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема ГУ ДМС України в Харківській області, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

Публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися, коли суд визнав протиправною та скасував постанову про накладення на позивача штрафу. Кошти, які позивач сплатив на виконання цієї постанови до бюджету як адміністративне стягнення, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача. З огляду на вказане, суд доходить висновку, що вимога ОСОБА_1 , яку заявив позивач, належить до юрисдикції цивільного суду. З огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративний штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові, прийнятій 08 серпня 2023 року у справі №910/5880/21, провадження №12-36гс22.

За вказаних обставин, сплачену до Державного бюджету України суму штрафу, накладеного за вчинене адміністративне правопорушення після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про накладення адміністративного стягнення), суд у порядку цивільного судочинства може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підставі.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові та зазначила, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми штрафу, накладеного у справі про адміністративне правопорушення, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку N 787 у редакції, чинній на час звернення до суду).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Так, як було встановлено судом вище, 22 червня 2023 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 2 550,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП .

23 червня 2023 року позивач сплатив цей штраф у повному обсязі.

В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, про що судом 19 січня 2024 року ухвалено рішення.

Суд звертає увагу, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача, тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що позивач сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

До випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів застосовується Порядок №787. Водночас, оскільки сума адміністративного штрафу, яку позивач вніс до бюджету, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на пред`явлення позову про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109).

З огляду на викладене вище, є недопустимим ініціювання судового провадження у порядку адміністративного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку цивільного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Київського відділу у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області на його користь сплачених ним грошових коштів в рахунок сплати штрафу в розмірі 2 550,00 гривень не підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на наведене вище, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 його право звернутися з відповідним позовом до суду цивільної юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 229, 238, 239, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 до Київського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити ОСОБА_3 право звернутися з відповідним позовом до суду цивільної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено та підписано 19 січня 2024 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова