Справа № 360/1362/23
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1362/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі ГУНП в Луганській області, відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо затримки ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з 01.06.2023 по 11.11.2023;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер реєстраційної картки платника податків: НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку в сумі 123185,32 гривень за час затримки повного розрахунку при звільненні з 01.06.2023 по 11.11.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 26.05.2023 №123 о/с позивача було звільнено з посади поліцейського відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 31.05.2023, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 06 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні (з урахуванням календарної вислуги): 39 рік 03 місяців 14 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 21 рік, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 19 діб, встановивши відсоток премії за травень 2023 року 308,236 %.

11.11.2023 на картковий рахунок позивача, відповідачем, на звернення Позивача від 16.10.2023 про виконання в добровільному порядку рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року по справі № 360/817/23 за позовом Позивача до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яким Головне управління Національної поліції в Луганській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2019, 2020 роки, за 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 календарний рік, за 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік, за 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 31.05.2023, було виплачено грошову компенсацію за невикористані 56 календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2019, 2020 роки, за 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 календарний рік, за 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік, за 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік у сумі 101839 гривень.

Отже, остаточний розрахунок при звільнені Головним управлінням Національної поліції в Луганській області було фактично проведено з позивачем лише 11.11.2023, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Із посиланням на положення статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач вважає, що остаточний розрахунок відповідач повинен був здійснити в останній робочий день - 31.05.2022, а не 11.11.2023.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити, оскільки затримка остаточного розрахунку з позивачем при звільненні відбулась в наслідок неоднозначного правового регулювання питання щодо виплати компенсації при звільненні за дні невикористаної поліцейським відпустки як учасникам бойових дій, а тому вина відповідача, відсутня. Також зазначено, що згідно відомостей які містяться у Єдиний державний реєстр судових рішень, рішення у справі № 360/817/23 набрало чинності 06.10.2023. 10.10.2023 листом ГУНП в Луганській області № 2586/111/22/05-2023 до НПУ було направлено заявку для виділення коштів для розрахунку з колишніми працівниками поліції за КЕКВ 2800 «Інші видатки» за рішеннями суду. 08.11.2023 від розпорядника коштів вищого рівня, а саме НП України надійшли кошти на виконання рішення суду, у зв`язку з чим платіжною інструкцією від 08.11.2023 № 2694 на картрахунок позивача було перераховано 101839,00 грн. компенсації за дні невикористаної відпустки згідно рішення у справі № 360/817/23. Таким чином, відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем після набрання законної сили рішенням у справі № 360/817/23 та після надходження коштів від розпорядника коштів вищого рівня.

Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 31.05.2023 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 26.05.2023 №123 о/с позивача звільнено з посади поліцейського відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 31.05.2023, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 06 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні (з урахуванням календарної вислуги): 39 рік 03 місяців 14 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 21 рік, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 19 діб, встановивши відсоток премії за травень 2023 року 308,236 %.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 у справі № 360/817/23 позов адвоката Пупиніна О.М. в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015, 2016, 2019-2022 роках відпустки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2019, 2020 роки, за 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 календарний рік, за 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік, за 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 31.05.2023. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду у справі № 360/817/23 набрало законної сили 06.10.2023.

16.10.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про добровільне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/817/23.

10.10.2023 листом ГУНП в Луганській області № 2586/111/22/05-2023 до Національної поліції України (далі НПУ) було направлено заявку для виділення коштів для розрахунку з колишніми працівниками поліції за КЕКВ 2800 «Інші видатки» за рішеннями суду.

11.11.2023 на виконання вказаного вище рішення суду на картковий рахунок позивача, відповідачем здійснено виплату грошової компенсації за невикористані 56 календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2019, 2020 роки, за 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 календарний рік, за 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 календарний рік, за 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік у сумі 101839 гривень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 94 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Один із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Згідно з частиною четвертою статті 43 Основного Закону України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, повноваження щодо ухвалення якого має Верховна Рада України (стаття 75, пункт 3 частини першої статті 85, пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України визначено, що під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявного спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 зазначив, за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки спеціальним законодавством, не врегульовано оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення зі служби в Національній поліції України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, 30.04.2020 у справі №140/2006/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 сформулювала такі висновки: умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо); аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно; оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Отже зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи з`ясовано, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби не проведено з останнім повного розрахунку, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Зокрема, у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що остаточний розрахунок відповідачем на виконання рішення суду № 360/817/23 проведений 11.11.2023.

Так, згідно матеріалів справи, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 751,13 грн.

Водночас, кількість днів затримки розрахунку з 01.06.2023 (виключення зі списків особового складу) по 11.11.2023 (виплата коштів на виконання рішення суду) становить 164 дні. Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить: 123185,32 грн. (751,13 грн. х 164).

Однак, сума несвоєчасно виплачених при звільненні сум в розмірі 101839,00 грн. (виплата коштів на виконання рішення суду) із сумою розрахованої компенсації за несвоєчасний розрахунок в розмірі 123185,32 грн не можна вважати співмірними.

Зокрема, у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі № 580/2264/20.

Отже, враховуючи, що середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення, становить 123185,32 грн, яка виникла за 164 дні за період із 01.06.2023 по 11.11.2023 є більшою ніж не отримана сума при звільрненні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про застосування до даних правовідносин принципу співмірності.

При цьому, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 101839,00 грн. / 123185,32 грн (кошти, виплачені на виконання рішення суду/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100% = 0,82 %.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за період з 01.06.2023 по 11.11.2023 (164 дні) виходячи із визначеної частки 0,82 % в сумі 10099,00 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Доводи відповідача щодо затримки остаточного розрахунку з позивачем при звільненні в наслідок неоднозначного правового регулювання питання щодо виплати компенсації при звільненні за дні невикористаної поліцейським відпустки як учасникам бойових дій, а також проведення остаточного розрахунку на виконання рішення суду, судом визнаються незмістовними, оскільки проведення остаточного розрахунку з працівником при звільненні чітко визначено чинним законодавством України.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У той же час, згідно з частиною 2 статті 77 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо затримки ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з 01 червня 2023 року по 11 листопада 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку в сумі 10099 (десять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок за час затримки повного розрахунку при звільненні з 01 червня 2023 року по 11 листопада 2023 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова