Справа № 580/11348/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року справа № 580/11348/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся з позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.05.2023 року №0-2301;

-стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням вимог податкового законодавства, в порядку адміністративного оскарження подала 25.09.2023 скаргу до ДПС України. Рішенням № -00-06-01-03-06 від 09.11.2023 залишено скаргу позивача без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін. Позивач вважає дії відповідача при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення протиправними, оскільки приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, не дотримався форми Ф, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 21.02.2022 № 86. Крім того, в порушення вимоги норми п. 58.1.1 ст. 58 ПК України в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не вказано підставу визначення грошового зобов`язання.

В порушення вимог Порядку від 28.12.2015 № 1204 спірне податкове повідомлення-рішення не містить посилання на пункт та статтю законодавчого акта, згідно яким зроблено розрахунок податкових зобов`язань - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Всупереч вимог Порядку № 1204 в розрахунку податкового повідомлення-рішення не зазначено ставку податку.

Також , відповідач приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, не врахував, що об`єкт нерухомого майна: товарний склад-майстерня загальною площею 1701,3 кв. м. по АДРЕСА_2 відноситься до групи 125 Будівлі промислові та склади на підставі підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не підлягає оподаткуванню.

Ухвалою суду від 04.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом правомірно. Так, згідно з даними ІКС Податковий блок, які надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності - ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1701,3 кв. м. Вказала, що у випадку, коли промислова будівля не належить промисловому підприємству, будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства. ФОП ОСОБА_2 відповідно реєстраційних та облікових даних платника податків використовує такі види економічної діяльності: 38.32 - відновлення відсортованих відходів; 96.01 - надання послуг перукарнями та салонами краси; 25.12- виробництво металевих дверей і вікон; 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 38.11 - збирання безпечних відходів; 93.29 - організування інших видів відпочинку та розваг; 23.12 - формування й оброблення листового скла. Таким чином, відповідач вважає, що немає підтвердження, що нежитлові приміщення, які належать позивачу, використовуються за призначенням у господарській діяльності. Отже, будівлі, споруди, що використовуються власником не за призначенням, оподатковуються на загальних підставах.

08.01.2024 позивач подала до суду пояснення проти заперечень відповідача, викладених у відзиві, в яких зазначила, що відзив не містить заперечень і спростувань наведених позивачем обставин та правових підстав позову.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 06.07.2015 та перебуває на обліку у податковому органі як платник податків.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності позивача є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.30 Обслуговування напоями, 93.29 Організація інших видів відпочинку та розваг, 23.12 Формування й оброблення листового скла, 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон, 38.11 Збирання безпечних відходів, 38.32 Відновлення відсортованих відходів.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником товарного складу-майстерні, загальною площею 1701,3 кв. м. А-1 та прибудова а, а-1 за адресою АДРЕСА_2 .

02.05.2023 Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2301 форма Ф, за яким відповідно до пп.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 55292,25 грн грн.

25.09.2023 позивач подала до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №0-2301.

09.11.2023 Державна податкова служба України прийняла рішення за результатами розгляду скарги позивача, яким залишено податкове повідомлення-рішення від 02.05.2023 №0-2301 без змін, а скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що позивач не здійснює діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), тому товарний склад-майстерня загальною площею. 1701,3 кв. м. є об`єктом оподаткування.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до норм п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно із п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема, будівлі промислові та склади.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві внесені зміни до підпункту є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, C Переробна промисловість, D Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та F Будівництво. Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Суд констатує, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливо у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Тому, за умови, що об`єкт нерухомості який належить, зокрема, фізичній особі, використовується у господарській діяльності такої особи (з урахуванням виду діяльності по КВЕД), за функціональним призначенням щодо промислового виробництва, вказане і є підставою для застосування вимог підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266 2 статті 266 ПК України.

Як встановив суд, згідно із відомостями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником товарного складу-майстерні, загальною площею 1701,3 кв. м, розташований за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Різдвяна, буд. 175/1.

Згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта (реєстраційний номер ЧК 91) об`єкт нерухомого майна: товарний склад-майстерня, що розташовані по вул. Різдвяній, 175/1 у м. Черкаси, має код ДКБС - 1252.9, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 класифікується як склади та сховища інші.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець за видами економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.30 Обслуговування напоями, 93.29 Організація інших видів відпочинку та розваг, 23.12 Формування й оброблення листового скла, 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон, 38.11 Збирання безпечних відходів, 38.32 Відновлення відсортованих відходів.

Аналізуючи зазначені види діяльності позивача, суд встановив, що згідно із Класифікацією видів економічної діяльності ДК 009:2010 види діяльності за кодами 23.12 Формування й оброблення листового скла та 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон відповідають класифікації у секції С Переробна промисловість, а види діяльності за кодами 38.11 Збирання безпечних відходів, 38.32 Відновлення відсортованих відходів відповідають класифікації у секції Е Водопостачання; каналізація, поводження з відходами.

Враховуючи зазначене вище, суд встановив, що вказаний товарний склад-майстерня віднесений до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та враховуючи основну діяльність позивача за класифікацією у секціях С та Е КВЕД ДК 009:2010, використовується останньою у господарській діяльності за призначенням, тому зазначена будівля не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, суд вважає, що у позивача наявні підстави для застосування норм підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266 2 статті 266 ПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податковий орган, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, не дотримався норм податкового законодавства, що є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, адже останнє за своєю суттю є протиправним й підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Частиною 6 ст. 59 КАС України визначено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що позивачем надано до суду детальний опис наданих адвокаткою послуг з посиланням на договір про надання правничої допомоги від 17.11.2023, проте до суду не надано сам договір, довіреність чи ордер.

Окрім того, в матеріалах наявна копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 29/23 проте зазначена копія належним чином не засвідчена.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача останній у відповідності до ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 02.05.2023 №0-2301.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР