Справа № 580/9934/23
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року справа № 580/9934/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тальнівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Тальнівської міської ради (далі відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Тальнівської міської ради від 31.08.2023 № 46/8-19.2 Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації;

- зобов`язати Тальнівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 № 1352 та надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до Тальнівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди, площею 0,60 га для городництва, за рахунок земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 з додатками: копія паспорта, картки платника податків з графічними матеріалами місця розташування та орієнтовні межі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вільної від використання. 31.08.2023 сесія Тальнівської міської ради (восьмого скликання) ухвалила рішення «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації» № 46/8-19.2 де згідно підпункту 4.1 пункту 4 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в користування на умовах оренди терміном на 7 років для городництва із земель комунальної власності Тальнівської міської ради, які відносяться до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, вид угідь рілля, за адресою: АДРЕСА_1 (Тальнівська міська територіальна громада) у зв`язку з прийнятими рішеннями Соколівоцької сільської ради від 10.12.1993 № 14/21 та від 15.03.1995 № 4-4. Будь яких документів та обґрунтованих підстав щодо ухвалення оспорюваного рішення відповідачем не було надано. З власної ініціативи позивач звернувся до архівного сектору Звенигородської районної державної адміністрації де отримав фотокопії рішень Соколівочківської сільської ради від 10.12.1993 № 14/21 «Про розгляд заяв громадян про надання земельних ділянок для розширення особистих підсобних господарств» та рішення Соколівочківської сільської ради від 15.03.1995 № 4-4 «Про розгляд заяв жителів сіл Соколівочки, Степної, Червоного про наділ присадибних земельних ділянок для розширення особистих підсобних господарств та про зняття присадибних земельних ділянок». Позивач зазначає, що з аналізу наведених рішень вбачається, що вони приймалися з метою передачі земельних ділянок у тимчасове користування для розширення особистих підсобних господарств (до 3-х років згідно ст.7 Земельного кодексу України в редакції 1993 року). Враховуючи положення п. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, що підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди для городництва може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань, можна зробити висновок, що міська рада безпідставно ухвалила рішення про відмову у реалізації конституційних прав та законних інтересів позивача на отримання земельної ділянки в оренду. З урахуванням викладеного, вважає, що спірне рішення Тальнівської міської ради від 31.08.2023 № 46/8.19-2 в частині відмови позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва не ґрунтується на положеннях Земельного кодексу України та не містить законодавчо визначених підстав для такої відмови, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на 46 сесії 8 скликання Тальнівської міської ради 31.08.2023 було прийнято рішення № 46/8-19.2 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації». Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 рішення ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в користування на умовах оренди терміном на 7 років для городництва із земель комунальної власності Тальнівської міської ради, які відносяться до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, вид угідь - рілля, за адресою: АДРЕСА_1 (Тальнівська міська територіальна громада). ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з прийнятими рішеннями Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1993 № 14/21 та від 15.03.1995 № 4-4. Згідно з рішенням Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1993 № 14/21 за розглядом заяв громадян їм були надані земельні ділянки у тимчасове користування для розширення особистих підсобних господарств та городництва у с. Червоному та у с. Степна. Рішення було прийнято відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990, який був чинним на той час, зокрема, сільські, селищні Ради народних депутатів надавали земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Також відповідно до рішення Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 15.03.1995 №4-4 були розглянуті заяви жителів сіл Соколівочки, Степної, Червоного про наділ присадибних земельних ділянок для розширення особистих підсобних господарств та про зняття присадибних земельних ділянок. Сільська Рада народних депутатів при прийнятті рішення керувалась статтями 28 та 56 Земельного кодексу України 1990 року. Зокрема, як зазначено у ст. 56 Земельного кодексу України 1990 року, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів Передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково могли надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна була перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів могли провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. Земельні ділянки надавались в тимчасове користування для розширення особистих підсобних господарств. Відповідно до частин 1 - 3 ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року користування землею могло бути постійним або тимчасовим. Постійним визнавалось землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею могло бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У рішенні Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1993 № 14/21 строк землекористування не був установлений. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року у постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебували у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Тобто жителі с. Степне (на той час с. Степна) користувалися земельними ділянками за відсутності землевпорядної документації відповідно до рішень від 10.12.1993 та від 15.03.1995 і по факту користуються по теперішній час з метою вирощування сільськогосподарської продукції для особистого вжитку. Крім того, відповідач зазначає, що жителі с. Степне подали заяви до Тальнівської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, які будуть розглянуті на сесії міської ради на початку грудня 2023 року. Заявники згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав не мають в оренді інших земельних ділянок, на відміну від позивача ОСОБА_1 , а тому міська рада як представницький орган місцевого самоврядування має враховувати звернення усіх жителів громади. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України від 25.10.2001 безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом (тобто до 01.01.2002). Законодавець визначив, що громадяни України, яким земельні ділянки були передані у користування до 01.01.2002, мають право на отримання безоплатно у власність таких земельних ділянок. Наявність у громадян права користування можуть бути підтверджені державними актами на право постійного користування земельними ділянками (ст. 23 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, первісна редакція ст. 126 чинного Земельного кодексу України), державними актами на право володіння землею (ст. 23 Земельного кодексу У PCP від 1990 року), записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій, записами в погосподарських книгах сільських рад, записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських і сільських рад (ст. 20 Земельного кодексу УРСР від 1970 року), державними актами на право довічного успадкованого володіння землею, договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, актом відводу земельної ділянки в натурі. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами здійснюється відповідно до ст. 118 ЗК України. У випадку, визначеному ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про а затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Згідно з ч. 2 ст. 119 ЗК України набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу. Тому жителі с. Степне можуть набути право на земельну ділянку за давністю користування. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що з відзиву вбачається, що відповідач виступає, як представник невстановлених осіб без належно оформлених повноважень, безпідставно визнає їх законними користувачами несформованих земельних ділянок керуючись рішеннями Соколовіцької сільської ради тридцятирічної давності, по суті надаючи необґрунтовану перевагу невідомим суб`єктам права ігноруючи права позивача. Разом з тим зазначаючи у відзиві, що жителі с. Степне подали заяви до Тальнівської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач підтверджує те, що земельні ділянки є вільними від використання. Відповідач також не навів будь яких доказів на підтвердження правомірності своїх дій у вигляді прийняття рішення про відмову у наданні дозволу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

17.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тальнівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди, площею 0,60 га для городництва, за рахунок земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , до якої додав: копію паспорта громадянина України, копію картки платника податків, графічний матеріал бажаного місця розташування та орієнтовні межі земельної ділянки.

31.08.2023 сесія Тальнівської міської ради (восьмого скликання) ухвалила рішення «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації» № 46/8-19.2 де згідно підпункту 4.1 пункту 4 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в користування на умовах оренди терміном на 7 років для городництва із земель комунальної власності Тальнівської міської ради, які відносяться до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, вид угідь рілля, за адресою: АДРЕСА_1 (Тальнівська міська територіальна громада) у зв`язку з прийнятими рішеннями Соколівоцької сільської ради від 10.12.1993 № 14/21 та від 15.03.1995 № 4-4.

Не погоджуючись із указаним індивідуальним актом, вважаючи його таким, що прийнятий з порушенням вимог Земельного кодексу України і без наявності на те обґрунтованих підстав, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, ставлячи вимогу про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентовано статтею 123 Земельного кодексу України, за якою надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (ч. 1).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч. 3).

Таким чином, підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дані підстави є вичерпними та не передбачають підміну за собою іншої підстави ніж визначена чинним законодавством.

Дана позиція суду узгоджується із висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 щодо вичерпного переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначеного ст. 118 ЗК України.

Суд зауважує що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Такий правовий висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №826/5737/16, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 11.06.2019 у справі № 826/841/17 та від 12.06.2020 у справі №808/3187/17.

Також, у своїй постанові від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а, Верховний Суд зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів.

Матеріали справи свідчать, що рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду обґрунтоване посиланням на прийняття рішень Соколівоцької сільської ради від 10.12.1993 № 14/21 та від 15.03.1995 № 4-4, що приймалися з метою передачі земельних ділянок у тимчасове користування для розширення особистих підсобних господарств жителів с. Червоне, с. Степна та с. Соколівочка.

Надаючи оцінку правомірності такого рішення органу місцевого самоврядування у розрізі спірних правовідносин, суд керується нормами ч. 2 ст. 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч. 2 ст. 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так, само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Водночас, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не вказує на обставини, які не дають змогу надати позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що у розумінні ст. 123 ЗК України є обов`язковою умовою при прийнятті рішення.

Наведене є об`єктивним свідченням невідповідності вказаного рішення вимогам обґрунтованості, адже спірне рішення не містить чіткого опису підстав та обґрунтування його прийняття, у той час як таким рішенням обмежується право позивача на отримання земельної ділянки.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо проведення перевірки, відповідно до результатів якої встановлено невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та нормативно-правовим актам, також не надано доказів невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Застосовуючи принцип правової визначеності, як одну із визначальних вимог до рішень суб`єкта владних повноважень, суд переконаний, що рішення про відмову у наданні позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою має бути вмотивованим та містити обґрунтування відмови із наведенням конкретних, а не загальних підстав для цього.

Таким чином, з п.п.4.1 п.4 оскаржуваного рішення Тальнівської міської ради від 31.08.2023 № 46/8-19.2 Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації вбачається, що воно не містить обґрунтованої відмови щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає скасуванню в частині п.п. 1 п. 4, оскільки інша частина рішення не стосується позивача та не порушує його права.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушено права позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 17.08.2023 № 1352 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою. Такий спосіб захисту права буде враховувати дискреційні повноваження відповідача щодо вирішення вказаного питання.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.п 4. п. 4 рішення Тальнівської міської ради від 31.08.2023 № 46/8-19.2 Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації.

Зобов`язати Тальнівську міську раду (20401, Черкаська область, Звенигородський район, м. Тальне, вул. Соборна 28, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 17.08.2023 № 1352 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тальнівської міської ради (20401, Черкаська область, Звенигородський район, м. Тальне, вул. Соборна 28, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА