Справа № 160/3405/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 160/3405/23

адміністративне провадження № К/990/770/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі -ДВБ НП України, відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії ДВБ НП України щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку трудового (страхового) стажу для призначення пенсії та внесенні змін до наказу ДВБ НП України від 02.12.2022 №413 о/с у частині зарахування до трудового стажу і страхового стажу для призначення пенсії періоду роботи позивачки в УМВС України в Дніпропетровській області з 01.01.1997 по 21.05.1999;

- зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу і до страхового стажу для призначення пенсії зазначений період роботи та внести зміни до наказу ДВБ НП України від 02.12.2022 №413 о/с, а саме: замість слів та цифр: «трудовий стаж 02 роки 09 місяців 28 днів» зазначити: «трудовий стаж 05 років 02 місяці 18 днів»; замість слів та цифр: «страховий стаж для призначення пенсії 26 років 04 місяці 20 днів», зазначити: «страховий стаж для призначення пенсії 28 років 09 місяців 10 днів»;

- зобов`язати ДВБ НП України направити до сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП у Дніпропетровській області належним чином оформлені матеріали для призначення пенсії, які містять в собі розрахунок вислуги років, до якого зараховано період роботи позивачки 01.01.1997 по 21. 05.1999.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії ДВБ НП України щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку трудового стажу та страхового стажу для призначення пенсії та внесенні змін до наказу ДВБ НП України від 02.12.2022 №413 о/с в частині зарахування до трудового стажу і страхового стажу для призначення пенсії періоду роботи ОСОБА_1 в УМВС України в Дніпропетровській області з 01.01.1998 по 20.05.1999;

- зобов`язано ДВБ НП України зарахувати до трудового стажу і страхового стажу для призначення пенсії період роботи ОСОБА_1 в УМВС України в Дніпропетровській області з 01.01.1998 по 20.05.1999 та внести відповідні зміни до наказу ДВБ НП України від 02.12.2022 №413 о/с;

- зобов`язано ДВБ НП України направити до сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області належним чином оформлені матеріали для призначення пенсії, які містять в собі розрахунок вислуги років, до якого зараховано період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1998 по 20.05.1999.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 25.12.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 повернуто особі, яка її подала.

31 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Як на підставу для касаційного оскарження скаржниця посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування статті 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №1740/2508/18, від 04.10.2018 у справі 819/1695/16, від 08.06.2022 у справі №308/5695/19.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Суд зазначає, що правовідносини, які виникли у цій справі, не є подібними до правовідносин, що склалися у справах №1740/2508/18, №819/1695/16, №308/5695/19.

Так, у цій справі спір виник у зв`язку із відмовою відповідача зарахувати до трудового і страхового стажу для призначення пенсії період роботи ОСОБА_1 в УМВС України в Дніпропетровській області з 01.01.1997 по 21.05.1999 на вільнонайманих посадах в Управлінні Державтоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області і безпосередньо в УМВС України в Дніпропетровській області, відомості про роботу на яких містяться у послужному списку.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1997 по 31.12.1997, суди попередніх інстанцій виходили з того, що запис в послужному списку зроблений невідомою особою, не містить посилань на правові підстави його вчинення (номер та дата наказу про призначення та звільнення, номер та дата укладання трудової угоди та строк її дії тощо).

Водночас у справах № 1740/2508/18, №819/1695/16 спір виник у зв`язку з відмовою зарахувати до вислуги років особі, яка проходила службу в податковій міліції, періоду роботи на посадах в державних органах через те, що Міністерством внутрішніх справ України всупереч прямої вказівки закону не було затверджено конкретного переліку (списку) посад, перехід з яких на службу в органи внутрішніх справ, давав право на зарахування до вислуги років періоду роботи на таких посадах.

У цих справах Верховний Суд не вирішував питання застосування статті 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в контексті юридичного значення недоліків заповнення послужного списку (відсутність підписів уповноважених осіб, реквізитів наказів) для цілей зарахування періоду роботи, відомості про який міститься у такому послужному списку, до страхового стажу/вислуги років тощо.

Посилання позивача на викладений у постанові від 08.06.2022 у справі №308/5695/19 висновок про те, що «встановлення факту наявності вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцю здійснюється органами Пенсійного фонду України за послужним списком його особової справи» також не дає підстав вважати, що в цій справі існують передбачені у пункті 1 частини четвертої статті 328 КАС підстави для касаційного оскарження.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, оскаржувані судові рішення в частині відмови в позові не були обґрунтовані тим, що послужний список є неналежним доказом трудового/страхового стажу для цілей призначення пенсії. Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що послужний список позивачки в частині періоду роботи з 01.01.1997 по 31.12.1997 містив істотні недоліки, унаслідок яких відповідний період не міг бути зарахований до трудового стажу і страхового стажу для призначення пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що судові рішення у справі №308/5695/19, які переглядалися судом касаційної інстанції, були ухвалені в порядку цивільного судочинства за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Постановою від 08.06.2022 у справі №308/5695/19 (окремий висновок якої позивачка наводить як приклад неправильного застосування норм матеріального права) рішення суду першої та апеляційної інстанції було скасовано, а провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрито.

Таким чином, наведені позивачкою висновки Верховного Суду у справах №1740/2508/18, №819/1695/16, №308/5695/19 викладені у спорах, що не є подібними до спору у цій справі, касаційна скарга не містить підстав, з яких скаржниця уважає, що викладені висновки застосовні до цієї справи.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду, закріплені у статті 341 КАС України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями про підставу касаційного оскарження, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржницею не викладено передбачених КАС України підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі №160/3405/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська