Справа № 560/81/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 560/81/23

адміністративне провадження № К/990/81/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Бєлкіна Леоніда Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року

у справі № 560/81/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Національної гвардії України в особі Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної гвардії України в особі Головного управління Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 08.10.2014 №335 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 " в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання "капітан";

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 13.10.2014 №109 о/с в частині позбавлення ОСОБА_1 військового звання "капітан";

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №288 "Про результати службового розслідування" в частині внесення змін в облікових документах щодо оформлення військового звання військовослужбовця ОСОБА_1 під час включення його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2022 №73-РС про призначення ОСОБА_1 на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командувача Національної гвардії України від 08.10.2014 №335 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 " в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання "капітан".

Визнано протиправним та скасовано наказ командувача Національної гвардії України від 13.10.2014 №109 о/с в частині позбавлення ОСОБА_1 військового звання "капітан".

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №288 "Про результати службового розслідування" в частині внесення змін в облікових документах щодо оформлення військового звання військовослужбовця ОСОБА_1 під час включення його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2022 №73-РС про призначення ОСОБА_1 на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, представник позивача звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушив норми матеріального та процесуального права, а саме: ч. 3 статті 62 Конституції України, ч. 2 статті 77 КАС України, ч. 2 статті 74 КАС України, частину 1 та частину 5 статті 122 КАС України,

та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних

правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №807/3237/13-а, від 21 листопада 2018 року у справі № 826/1337/17, від 07 жовтня 2019 року у справі № 826/1150/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 826/8661/16, від 18 жовтня 2019 року у справі № 812/954/15, від 22 грудня 2021 року у справі № 822/2506/17, (пункт 48), від 07 липня 2022 року у справі № 1940/1347/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 751/1237/16-а, від 25 липня 2019 року у справі № 523/5624/16-а.

Проаналізувавши постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник, встановлено, що вони не містять посилань та висновків щодо вказаних представником позивача норм.

Оскільки вказані скаржником норми не були предметом дослідження у справах, на які посилається скаржник, то твердження щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування вказаних норм є необгрунтованим.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, слід зазначити, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник позивача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Бєлкіна Леоніда Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 560/81/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Національної гвардії України в особі Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська