Справа № 420/26586/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до військова частина НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках після тяжкого поранення за періоди з 16.06.2023 по 18.06.2023, 18.06.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 24.07.2023, з 25.07.2023 по 02.08.2023, з 03.08.2023 по 30.08.2023, з 31.08.2023 по 29.09.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках після тяжкого поранення за періоди з 16.06.2023 по 18.06.2023, 18.06.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 24.07.2023, з 25.07.2023 по 02.08.2023, з 03.08.2023 по 30.08.2023, з 31.08.2023 по 29.09.2023 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 03.02.2023 року проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

16.06.2023 року внаслідок мінометного обстрілу позивач отримав вибухову травму, вогнепально осколкові поранення (ВОСП) коліна, плеча, ступні справа з відривом 2-го, 3-го, 4-го пальців під час виконання завдань із захисту Батьківщини.

Позивач вважає, що відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 він має право на отриманні збільшеної до 100 000 гривень винагороди в розрахунку на місяць пропорційно кількості днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме у період з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року, внаслідок отриманої травми 16.06.2023 року, пов`язаної із захистом Батьківщини, а також на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди в розрахунку на місяць пропорційної кількості днів перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, а саме за період з 03.08.2023 року по 30.08.2023 року за висновками військово-лікарської комісії КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 02.08.2023 року, та за період з 31.08.2023 року по 29.09.2023 року за висновком військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Однак, відповідач не здійснив жодної виплати позивачу відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні у період з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року та за час перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення у період з 03.08.2023 по 29.09.2023 року, позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Крім того, позивач вказує, що протиправною бездіяльністю відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та неможливістю отримати належну грошову допомогу, у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача відносно самого позивача, оскільки відповідачем безпідставно не було виплачено належну йому грошову допомогу, згідно положень чинного законодавства.

Ухвалою від 06.10.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/26586/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

23.11.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідно до довідки №2474 військово-лікарської комісії КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 02.08.2023 року позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів. Як зазначає позивач, у період з 03.08.2023 року по 30.08.2023 року він перебував у відпустці за станом здоров`я. Натомість, позивачем не надано жодних підтверджень суду про надання йому командуванням військової частини НОМЕР_1 відпустки за станом здоров`я на підставі довідки №2474.

Також відповідачем зазначено, що позивач, в порушення вимог статті 262 Статуту і внутрішньої служби Збройних Сил України, особисто не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому відпустки за станом здоров`я, а також до військової частини НОМЕР_1 не надходило повідомлень (запитів) від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про необхідність надання позивачу відпустки за станом здоров`я.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем не було надано підтверджень, що спричинили виникнення у нього моральних страждань, а тому вимоги позивача в частині виплати йому компенсації за перенесенім моральні страждання, на думку відповідача, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що є проявом зловживання своїх прав.

27.11.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує про незгоду з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не наводить жодних обставин, доводів, правових підстав на заперечення позовних вимог позивача у частині допущеної протиправної бездіяльність зі сторони Відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках після тяжкого поранення за періоди з 16.06.2023 по 18.06.2023, 18.06.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 24.07.2023, з 25.07.2023 по 02.08.2023, з 31.08.2023 по 29.09.2023 року. Відповідач також не надає доказів на підтвердження здійснення ним виплат за оспорюваний період на підставі абзацу 4 пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Крім того, представник позивача вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву виокремлює виключно один період знаходження позивача у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкої травми: з 03.08.2023 по 30.08.2023 року включно, та аргументує що відповідач не надав суду доказів на підтвердження надання відповідачем відпустки за станом здоров`я з метою реалізації довідки № 2474 військово-лікарської комісії КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» 02.08.2023 року. При цьому, відповідач посилається на статтю 262 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України». Однак, вказана стаття закріплює в особливий період обов`язок закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки направляти медичні та інші документи до військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в електронному або паперовому вигляді. Таким чином, сам військовослужбовець під час дії воєнного стану звільнений від обов`язку надавати військовій частині медичні та інші документи про знаходження його на стаціонарному лікуванні. Окрім того, після прийняття військово-лікарською комісією КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» 02.08.2023 року рішення про потребу у наданні позивачу відпустки за станом здоровся внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, то саме відповідач, на думку представника позивача, зобов`язаний був надіслати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проходження позивачем військово-лікарської комісії на підставі частини 3 статті 262 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» відповідні документи для надання позивачу відпустки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.02.2023 року проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу № 25 командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 03.02.2023 року.

Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 182/3473 від 08.07.2023 року встановлено, що: «матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.06.2023 року одержав (ла) ВТ. ВОСП коліна, плеча, ступні справа з відривом 2-го. 3-го. 4-го пальців. За обставин: травмування було отримано 16.06.2023 приблизно о 11:30 в районі нп Велика Новосілка в службовий час, пі я час виконання службових обов`язків, не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час травмування матрос ОСОБА_3 перебував в засобах індивідуального захисту (бронежилет. шолом). Пі д час виконання службових обов`язків та бойового завдання з відсічі збройної агресії з боку російської федерації проти України знаходився на бойовій позиції. В наслідок мінометного обстрілу отримав ВТ. ВОСП коліна, плеча, ступні справа з відривом 2-го, 3-го, 4-го пальців. Після надання медичної допомоги був евакуйований до ПХГ КУРАХОВЕ. Травма була отримана при виконанні завдань з захисту Батьківщини.».

У період з 17.06.2023 року по 18.06.2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, з діагнозом: МВТ (16.06.23) множинні ВОСП лівої верхньої кінцівки, ВОСП непроникаюче правого підребер`я, множинні дрібні ВОСП лівого стегна, множинні ВОСП ділянки правого колінного суглоба та правої гомілки, вогнепальні осколкові сліпі поранення правої стопи з неповною травматичною ампутацією 1,2,3 пальців з лоскутними рваними ранами 1,2,3 міжпальцевих проміжків та багатоуламковими переломами дистальних фаланг 4,5 пальців, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 0979023 від 18.06.2023 року.

У період з І8.06.2023 по 14.07.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з основним діагнозом: мінно вибухова травма (16.06.2023), множинні ВОСП лівої верхньої кінцівки, ВОСП непроникаюче правого підребер`я, множинні дрібні ВОСП лівого стегна, множинні ВОСП ділянки правого колінного суглоба та правої гомілки, вогнепальні осколкові сліпі поранення правої стопи з неповною травматичною ампутацією 1,2,3 пальців з лоскутними рваними ранами 1,2,3 міжпальцевих проміжків та багатоуламковими переломами дистальних фаланг і4,5 пальців, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 14281 від 14.07.2023 року.

У період з 14.07.2023 року по 24.07.2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» з основним діагнозом: ТОО.8 Наслідки перенесеної МВТ (16.06.2023): множинні вогнепальні скалкові поранення лівої верхньої кінцівки, непроникаюче скалкове поранення ділянки правого підребер`я, множинні дрібні вогнепальні скалкові сліпі поранення правого колінного суглоба, правої гомілки, правої стопи з неповною травматичною ампутацією 1,2,3 пальців з лоскутними рванйми ранами 1,2,3 міжпальцевих проміжків та багатоуламковими переломами дистальних фаланг 4,5 пальців, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3271 від 24.07.2023 року.

У період з 25.07.2023 року по 02.08.2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» з основним діагнозом: S98.2 Наслідки перенесеної МВТ (16.06.2023): множинні вогнепальні скалкові поранення лівої верхньої кінцівки, непроникаюче скалкове поранення ділянки правого підребер`я, множинні дрібні вогнепальні скалкові сліпі поранення правого колінного суглоба, правої гомілки, правої стопи з неповною травматичною ампутацією 1,2,3 пальців з лоскутними рваними ранами 1,2,3 міжпальцевих проміжків та багатоуламковими переломами дистальних фаланг 4,5 пальців, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3416 від 02.08.2023 року.

Згідно довідки № 2474 військово-лікарської комісії КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 02.08.2023 року, військово-лікарська комісія провела медичний огляд позивача. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва):

«Стан після мінно-вибухової травми тяжкого ступеню (16.06.2023р.) у вигляді вогнепального осколкового сліпого поранення обличчя, правого плеча, живота, стегна, обох гомілок та правої стопи з наявністю сторонніх тіл, ампутаційного дефекту 1-2-3 пальців правої стопи на рівні головок плесневих кісток, консолідованого перелому 4-5 пальців правої стопи, рубцевих змін правого плеча з незначною розгинальною контрактурою, рубцевих змін м`яких тканин н/3 правого стегна із помірною розгинальною контрактурою коліна. Тимчасове порушення функції.

Згідно наказу №370 від 04.07.2007р. за ступенем тяжкості поранення «тяжке».

Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини поранення відсутня).

На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи _ ТДВ_ потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.».

Згідно довідки № 6981 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 30.08.2023 року, гарнізонною військово-лікарською комісією проведено медичний огляд позивача. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після ВТ (16.06.2023) у вигляді кукси 1,2,3 пальців правої стопи, що формується, з тимчасовим порушенням функції.

Травма важкого ступеня (на підставі наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007).

Травма (поранення), ТАК, пов`язана із проходженням військової служби.

Довідка про обставини травми (поранення) не надана.

Довідка ВЛК №2474 від 02.08.2023 видана КНП «Черкаська обласна лікарня» ЧОР.

На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи - ТДВ «-» Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.».

31.08.2023 року відповідач видав відпускний квиток за вих. №781 від 31.08.2023 року про звільнення позивача у відпустку за станом здоров`я терміном на 29 діб (з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року).

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено тим, що за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення йому не виплачувалася додаткова винагорода в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустках після тяжкого поранення, встановлена пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197(в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1-1 Постанови №168 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 836 від 09.08.2023 (Пункт 1 в редакції Постанови КМ № 836 від 09.08.2023 - у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року)) установлено, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно пункту 1-2 Постанови №168 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 836 від 09.08.2023 (Пункт 1 в редакції Постанови КМ № 836 від 09.08.2023 - у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року)) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

З аналізу пункту 1-2 Постанови №168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 182/3473 від 08.07.2023 року встановлено, що: «матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.06.2023 року одержав (ла) ВТ. ВОСП коліна, плеча, ступні справа з відривом 2-го. 3-го. 4-го пальців. За обставин: травмування було отримано 16.06.2023 приблизно о 11:30 в районі нп Велика Новосілка в службовий час, пі я час виконання службових обов`язків, не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час травмування матрос ОСОБА_3 перебував в засобах індивідуального захисту (бронежилет. шолом). Пі д час виконання службових обов`язків та бойового завдання з відсічі збройної агресії з боку російської федерації проти України знаходився на бойовій позиції. В наслідок мінометного обстрілу отримав ВТ. ВОСП коліна, плеча, ступні справа з відривом 2-го, 3-го, 4-го пальців. Після надання медичної допомоги був евакуйований до ПХГ КУРАХОВЕ. Травма була отримана при виконанні завдань з захисту Батьківщини.».

Отже, підтверджена перша умова (поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язано із захистом Батьківщини) для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, судом встановлено таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні:

- у період з 17.06.2023 року по 18.06.2023 року в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 0979023 від 18.06.2023 року);

- у період з 18.06.2023 по 14.07.2023 в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 14281 від 14.07.2023 року);

- у період з 14.07.2023 року по 24.07.2023 року в КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3271 від 24.07.2023 року);

- у період з 25.07.2023 року по 02.08.2023 року в КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3416 від 02.08.2023 року).

Таким чином, наявна друга умова для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.06.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу лікування.

Щодо перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, судом встановлено наступне.

Згідно пункту 13 розділу 34 Порядку № 260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Відповідно до статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Відповідно до ч.11 ст. 10-1 Закону 2011-XII (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023 року) (далі - Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям..

Пунктом 6.11 гл.6 р.ІІ Положення №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023 року) передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Згідно з п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402 (в редакції, яка діяла станом на 03.08.2023 року), відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Згідно п. 8.11. Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»,затвердженої наказом Наказ Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція), про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

Відповідно до п. 8.12. Інструкції військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається:

вид відпустки;

тривалість відпустки в календарних днях;

потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення;

адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення;

вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки;

пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. У разі поділу щорічної основної відпустки на частини (більш як 10 календарних днів) час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, додається до кожної її частини. У разі проведення відпустки за кордоном час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, визначається з огляду на вид транспорту, використаного військовослужбовцем, та віддаленість від місця проходження військової служби до державного кордону України в напрямку проведення відпустки.

Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Судом встановлено, що згідно довідки № 2474 військово-лікарської комісії КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 02.08.2023 року, військово-лікарська комісія провела медичний огляд позивача. За постановою військово-лікарської комісії на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи _ ТДВ_ позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Згідно довідки № 6981 Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 30.08.2023 року, гарнізонною військово-лікарською комісією проведено медичний огляд позивача. За постановою військово-лікарської комісії на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи - ТДВ «-»потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Крім того, до суду позивачем надано відпускний квиток за вих. №781 від 31.08.2023 року, виданий військовою частиною НОМЕР_1 , про звільнення позивача у відпустку за станом здоров`я терміном на 29 діб (з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року).

Факт перебування позивача в період з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року у відпустці для лікування після тяжкого поранення відповідачем не заперечується.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану» за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці.

В той же час, позивачем не було надано доказів, що у період з 03.08.2023 року по 30.08.2023 року він перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на довідку ВЛК №2474 від 02.08.2023 року, яка, за його позицією, підтверджує те, що позивач перебував у такій відпустці протягом 30 діб.

Так, дійсно у вказаній довідці ВЛК зазначено те, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Але, позивачем не було надано доказів того, що у вказаний період він фактично перебував у такій відпустці. При цьому, сама довідка ВЛК про такий факт свідчити не може, оскільки відпустка оформляється відповідним розпорядчим документом (наказом військової частини), а підставою для видання такого наказу слугує довідка ВЛК.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивач особисто не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому відпустки за станом здоров`я, а також до військової частини НОМЕР_1 не надходило повідомлень (запитів) від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про необхідність надання позивачу відпустки за станом здоров`я.

Сторона позивача наполягає на тому, що чинне законодавство України не покладає обов`язок на військовослужбовця, котрий отримав травму (поранення, контузію, каліцтво) особисто подавати військовій частині документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а лише наділяє їх таким правом.

В свою чергу, предметом розгляду даної адміністративної справи не є вирішення питання надання / не надання позивачу відпустки за станом здоров`я для лікування отриманого поранення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені в справі обставини, зокрема, відсутність документального підтвердження перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 03.08.2023 року по 30.08.2023 року, суд вважає, що у позивача відсутнє право на виплату додаткової винагороди у вказаний період.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувалось, що у періоди з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року та з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року позивачу не нарахувалася та не виплачувалася додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану». Жодних пояснень або заперечень, з цього приводу, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно ненараховано та невиплачено позивачу додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.06.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року із розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу лікування та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці, відтак слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.06.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу лікування та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці, з урахуванням проведених виплат за ці періоди.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що протиправними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та неможливістю отримати належну грошову допомогу;

у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів відносно самого позивача, оскільки відповідачами безпідставно не було виплачено належну йому грошову допомогу, згідно положень чинного законодавства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

До того ж, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Разом з тим, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 13.04.2023 року у справі №1.380.2019.005731, від 22.01.2020 року у справі №560/798/16-а.

Водночас, зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено протиправну бездіяльність відповідача, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок таких дій перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із такими діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №823/868/18.

Таким чином, суд з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, дійшов висновку щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та задоволення позовних вимог у цій частині, так як факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів є підтвердженим, однак з урахуванням критерію розумності та справедливості, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. підлягає зменшенню до 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги в частині порушення його прав на спірні виплати.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову позивача.

Враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 242-246, 250, 262, 255-258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.06.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року із розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу лікування та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 16.06.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16.06.2023 року по 02.08.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу лікування та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 31.08.2023 року по 28.09.2023 року із розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці, з урахуванням проведених виплат за ці періоди.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.01.2024 року.

Суддя Г.В. Лебедєва