Справа № 600/8006/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 р. м. Чернівці cправа № 600/8006/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову ВП№43938454 Третього відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 20478,94грн.

В обґрунтування позову зазначив, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Оскільки виконавчі документи, стягувачами в яких виступає держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох місяців, відтак постанова про стягнення з позивача виконавчого збору мала бути винесена державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, або у випадку закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення 05.06.2018р. та пред`явлена до виконання протягом трьох місяців. З таких підстав, вважаючи постанову протиправною, позивач просить скасувати її.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Повідомив, що на виконанні Третього відділу ДВС у м.Чернівці перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №726/698/14-Ц, виданого Садгірським районним судом, та відкритого 10.07.2014р., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 204789,47грн на користь ПАТ "Банк Форум". Старшим державним виконавцем 05.06.2018р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв`язку з повним фактичним виконанням. 05.06.2018р. старшим державним виконавцем винесено постанову ВП №43938454 про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №58689300. Відповідач вказав, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто - державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Старшим державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 10.07.2014р. відкрито виконавче провадження №43938454 з виконання виконавчого листа №726/698/14-Ц, виданого Садгірським районним судом 02.04.2014р., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 204789,47грн на користь ПАТ "Банк Форум" (а.с.14).

05.06.2018р. старшим державним виконавцем винесено постанову ВП№43938454 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв`язку з повним фактичним виконанням (а.с.13).

Цього ж дня (05.06.2018р.) старшим державним виконавцем винесено постанову ВП №43938454 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 20478,94грн (а.с.12).

21.03.2019р. старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження №58689300 з виконання постанови від 05.06.2018р. №43938454 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору (а.с.11).

У подальшому старшим державним виконавцем у виконавчому провадженні №58689300 здійснено заходи щодо розшуку майна боржника на підставі постанови від 19.11.2021р., двічі накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 19935,74грн на підставі постанов від 19.10.2022р. та 24.04.2023р.

Вважаючи постанову державного виконавця від 05.06.2018р. про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На час відкриття виконавчого провадження №43938454 чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на момент відкриття ВП №43938454).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В силу ч.2 ст.25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, в ч.1 ст.28 Закону №606-XIV зазначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

На час винесення оскаржуваної позивачем постанови про стягнення виконавчого збору правове регулювання примусового виконання рішення змінилось.

Так, з 05 жовтня 2016 року, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (Закон №1404-VIII).

Відповідно до п.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно із п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, та не заперечувалось учасниками справи у заявах по суті, що 05.06.2018р. ОСОБА_1 виконано рішення згідно із виконавчим документом №726/698/14-Ц у виконавчому провадженні №43938454.

У зв`язку з цим, старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №43938454 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII (процитованої судом вище) у зв`язку з тим, що встановлено повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За правилом ч.9 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що фактичне виконання рішення згідно із виконавчим документом №726/698/14-Ц у виконавчому провадженні №43938454 відбулось 05.06.2018р., тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів позивача про добровільне виконання ним рішення суду поза межами виконавчого провадження та не проведення виконавцем будь-яких виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду (до відкриття виконавчого провадження), суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини у цій справі врегульовані Законом №1400-VIII, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята після набрання ним чинності та на підставі його положень. Закон №1400-VIII на відміну від Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (який втратив чинність з 05 січня 2017 року) по різному визначають початок примусового виконання рішень та порядок стягнення виконавчого збору.

Так, за змістом приписів статті 25 Закону №606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У свою чергу у Законі №1400-VIII початок примусового виконання рішення визначається статтею 26, відповідно до частини першої якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Суд звертає увагу на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №726/698/14-Ц у виконавчому провадженні №43938454 було розпочате за правилами Закону №606-XIV (який втратив чинність з 05 січня 2017 року). При цьому у постанові про відкриття виконавчого провадження №43938454 встановлено боржнику строк на добровільне виконання рішення суду до 16.07.2014р. та постановлено при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Отже, на момент відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №726/698/14-Ц у виконавчому провадженні №43938454, норми Закону №606-XIV не передбачали одночасне винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження.

Натомість, рішення суду, яке позивач мав виконати у добровільному порядку у виконавчому провадженні №4393845 до 16.07.2014р., виконано останнім - 05.06.2018р.

У зв`язку з цим, державним виконавцем винесено поставу про закінчення виконавчого провадження, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (що набрав чинності з 05.10.2016р.).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В силу частини 3 ст.40 Закону №1404-VІІІ у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 4 пункту 8 розділу III Інструкції.

Зважаючи на положення Закону №1404-VІІІ та Інструкції №512/5 (чинні на момент винесення оскаржуваного рішення) та встановлені судовим розглядом обставини, слід прийти до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП№43938454 від 05.06.2018р. винесена державним виконавцем не пізніше наступного дня з дня винесення постанови ВП №43938454 про закінчення виконавчого провадження, та не підпадає під виключення, передбачене частиною 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ, відповідно винесена в строк та в порядку, визначений Законом.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що норма ч.4 ст.27 Закону №1404-VІІІ, яка процитована ним у поданому позові для обґрунтування того, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна була бути винесена разом з постановою про відкриття виконавчого провадження - була викладена в новій редакції і набрала чинність 28.08.2018р., тобто вже після прийняття оскаржуваної постанови.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч.5 ст.13 Закону №1404-VІІІ порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Підсумовуючи викладене, оцінивши встановлені обставини та проаналізувавши положення законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, суд доходить висновку, що відповідач діяв на підставі Закону №1404-VІІІ та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП43938454 від 05.06.2018р. є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З приводу доводів позивача щодо строку пред`явлення виконавчого документу до виконання суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Тобто, постанова про стягнення виконавчого збору у розмінні Закону України "Про виконавче провадження" є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Статтею 4 Закону №1404-VIII встановлено вимоги до виконавчого документа, серед яких, зокрема, обов`язкове зазначення строку пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 1 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Тобто, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, строк пред`явлення до виконання якого становить три місяці.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, в тому числі, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII).

З наведеного слідує, що наслідком пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є повернення його стягувачу саме органом державної виконавчої служби.

Суд звертає увагу позивача, що постанова про відкриття виконавчого провадження №58689300 від 21.03.2019р. зі стягнення виконавчого збору за постановою №43938454 від 05.06.2018р. не є предметом розгляду в даній справію

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства, враховуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що доводи і аргументи позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, натомість відповідачем доведено правомірність стягнення з позивача виконавчого збору.

Відтак, суд вважає, що в задоволенні позов необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення на користь позивача понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач - Третій відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Підкови Івана, 2,м. Чернівці, 58025; )

Суддя В.О. Кушнір