Справа № 760/4286/22
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №760/4286/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М..

при секретарі - Щепановій І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 5601/10000/22 від 24 лютого 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн., а провадження в справі про порушення митних правил закрити.

Посилається в позові на те, що постановою Київської митниці в справі про порушення митних правил № 5601/10000/22 від 24 лютого 2022 року його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн.

Зазначає, що митним органом не було у повній мірі встановлено всі обставини даної справи; постанова та протокол про порушення митних правил місять розбіжності у встановлених фактичних обставинах.

Вказує, що митним органом не надано до протоколу про порушення митних правил належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, а також не встановлено пом`якшуючі обставини при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного вище, просив суд позов задовольнити.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2022 дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою суду від 15.04.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162 КАС України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

15.06.2022 представник відповідача подав до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

В обґрунтування свої заперечень проти позову вказує, 04.10.2021 у відділі митного оформлення №1 митного поста «Південний» Київської митниці декларантом ОСОБА_2 подано митну декларацію типу ІМ40АА №UA100230/2021/330321 з метою митного оформлення т/з марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України» для отримувача - ОСОБА_3 . До митного оформлення був поданий договір купівлі-продажу на транспортний засіб від 20.05.2021 б/н, де продавцем виступає ОСОБА_4, а покупцем ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації, що міститься в електронній базі даних АСМО «Інспектор», транспортний засіб марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер на момент перетину кордону НОМЕР_2 , був ввезений на митну територію України 14.07.2018, громадянином України ОСОБА_1 в режимі «транзит», терміном до 10 днів та повинен бути доставленим у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 Митного кодексу України.

Відповідно до інформації, що міститься в електронній базі даних АСМО «Інспектор», розділу «Журнал пункту пропуску» факт вивезення транспортного засобу марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 відсутній.

Тому вважає, що вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 469 МК України є доведеною.

З урахуванням викладеного вище просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

23.06.2022 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного виснвку.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частина 4 ст. 469 МК України передбачає відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні.

За змістом ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

При цьому тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Частиною 5 даної статті на особу, яка тимчасово ввезла транспортний засіб особистого користування, покладено обов`язок вивезти за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, цей транспортний засіб, або помістити у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи оформити для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, на особу покладається обов`язок вчинити низку дій з метою дотримання вимог законодавства України.

Відповідно до п.п. 23, 29 ст. 4 МК України сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, є митними формальностями.

Виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення визначається як митне оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Частиною 4 ст. 255 МК України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

Таким чином, невиконання особою дій, визначених законодавством України, унеможливлює надання митним органом дозволу на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення. Митне оформлення в такому випадку не може вважатись закінченим.

Тобто, у разі встановлення фактів відчуження чи передачі у володіння, користування або розпорядження іншим особам транспортних засобів особистого користування, ввезених особами-нерезидентами, є підстави для розгляду питання щодо наявності ознак правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Судом встановлено, що 10.12.2021 Київською митницею було складено протокол про порушення митних правил № 5601/10000/21 за фактом порушення ОСОБА_1 митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 469 МК України.

24.02.2022 заступником начальника Київської митниці А. Михалевичем було складено постанову в справі про порушення митних правил № 5601/10000/21 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України, та накладено стягнення в вигляді штрафу в розмірі 34 000, 00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 04.10.2021 у відділі митного оформлення №1 митного поста «Південний» Київської митниці декларантом ОСОБА_2 подано митну декларацію типу ІМ40АА №UA100230/2021/330321 з метою митного оформлення т/з марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України» для отримувача - ОСОБА_3 . До митного оформлення був поданий договір купівлі-продажу на транспортний засіб від 20.05.2021 б/н, де продавцем виступає ОСОБА_4, а покупцем ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації що міститься в електронній базі даних АСМО «Інспектор», транспортний засіб марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер на момент перетину кордону НОМЕР_2 , був ввезений на митну територію України 14.07.2018, громадянином України ОСОБА_1 в режимі «транзит», терміном до 10 днів та повинен бути доставленим у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 Митного кодексу України.

Дані обставини підтверджуються витягом з електронної бази даних АСМО «Інспектор».

Тому суд вважає доведеним факт ввезення позивачем ввезений на митну територію України 14.07.2018 в режимі «транзит» транспортний засіб марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації, що міститься в електронній базі даних АСМО «Інспектор», розділу «Журнал пункту пропуску» факт вивезення транспортного засобу марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 відсутній.

Митний орган, вважаючи доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, посилався на факт подання до митного оформлення транспортного засобу марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 у відділі митного оформлення №1 митного поста «Південний» Київської митниці за митною декларацією типу ІМ40АА №UA100230/2021/330321 декларантом ОСОБА_2 на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», а також договір купівлі-продажу на транспортний засіб від 20.05.2021 б/н, де продавцем виступає ОСОБА_4, а покупцем ОСОБА_3 .

Відповідно до частини четвертої статті 469 МК України, відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні.

Як зазначалось вище, зміст виявленого митним органом порушення полягає у тому, що позивач, здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України, передав його іншій особі - ОСОБА_3 .

При цьому, згідно договору купівлі- продажу наявного в матеріалах справи, передача транспортного засобу відбулась 20.05.2021.

Встановлення такої обставини, як момент передачі ввезеного ним на територію України транспортного зсобу, має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення позивачем відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викласти в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Тобто, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22 серпня 2019 року, в той час як транспортний засіб марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 був ввезений на митну територію України 14.07.2018.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відчуження транспортного засобу відбулося на підставі договору купівлі-продажу між власником автомобіля ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Тобто, транспортний засіб марки AUDI модель А6 VIN НОМЕР_1 був переданий ОСОБА_3 продавцем ОСОБА_4, а не позивачем.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що саме позивачем здійснено передачу вказаного транспортного засобу.

В контексті наведеного, суд зауважує, що в оскаржуваній постанові відповідачем як суб`єктом владних повноважень не встановлено ким, коли саме та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу.

Проте дані обставини мають вирішальне значення для вирішення спору, оскільки за умови здійснення такої передачі до 22.08.2019, тобто до набрання чинності п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», така передача не була заборонена законом та не свідчила про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для прийняття спірної постанови.

Таким чином, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил, у тому числі в частині застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст. 58 Конституції України.

Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 489 МК України закріплено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог щодо всебічного, та об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Перевіряючи всі доводи обох сторін, суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду із позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Разом із тим, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 2 481,00 грн. та 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 496,20 грн.

Тобто, при зверненні до суду позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір у розмірі 496,20 грн., а тому суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь позивача понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

При цьому, суд роз`яснює позивачу його право звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 69, 257, 264, 469, 489, 498 МК України, 2, 4-5, 7-10, 72-78, 241-244, 245, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 5601/10000/21 від 24 лютого 2022 року про порушення митних правил ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 469 МК України.

Провадження в справі про порушення митних правил № 5601/10000/21 від 10.12.2021 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (, адреса: м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8А) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.01.2024.

Суддя: О.М.Букіна