Справа № 322/2009/23
Суддя: Гасанбеков С. С.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 січня 2024 рокуСправа № 322/2009/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Подріз В.О.,

за участю:

представника позивача - адвоката Шиша А.Б.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:інспектора відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Белименка Дмитра Юрійовича; Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
про:визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

08.12.2023 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений адміністративний позов, в якому позивач просив:

- скасувати винесену 19.11.2023 інспектором відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Белименком Дмитром Юрійовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 8167581, відносно ОСОБА_1 ;

- провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.

Автомобіль ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вказаний в оскаржуваній постанові час, працівниками поліції не зупинявся.

Так, вказаний автомобіль, близько 02:00 год. 19.11.2023, під`їхав до будинку АДРЕСА_1 , де зупинився.

І лише через деякий час до вказаного автомобіля під`їхав службовий автомобіль поліції, звідки вийшов інспектор, який пред`явив позивачу вимогу про надання посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль.

На думку позивача, в такому випадку позивача не можна вважати водієм транспортного засобу. Позивач вважає, що особа, яка хоч і перебуває в транспортному засобі, але таким транспортним засобом не керує, а також особа, яка хоч і керувала транспортним засобом, але не була зупинена поліцейським, відповідно до п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, не зобов`язана мати при собі, а також пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль. У зв`язку з цим, позивач вважає вимогу інспектора про надання позивачем вищевказаних документів незаконною.

Позивач стверджує, що відповідачем розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП не здійснювався взагалі. Так, представлення посадової особи, яка розглядала дану справу, не здійснювалося, яка справа підлягала розгляду не оголошувалося, ОСОБА_1 його права і обов`язки не роз`яснювалися, його пояснення не заслуховувалися, докази не досліджувалися, клопотання не вирішувалися.

Відповідач, складаючи матеріали за ст. 130 КУпАП, виніс оскаржувану постанову.

Крім того, о 02:05 год. 19.11.2023 позивача інспектором, із застосуванням фізичного впливу, було поміщено до службового автомобіля, де останній перебував не менше ніж до 03:10 год. вказаного дня. При цьому позивачу інспектором було заборонено залишати службовий автомобіль. Таким чином, в період часу з 02.05 год. по 03.10 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 був вимушений залишатися поряд з поліцейськими, отже на думку позивача, є підстави стверджувати, що ОСОБА_1 у цей період часу був затриманим. Проте, протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 не складався, про факт його затримання центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проінформований не був.

Більш того, о 02:45 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 було заявлено клопотання про його бажання скористатися правовою допомогою захисника, яке інспектором було залишено без уваги, чим було порушено право останнього на захист.

Позивачу інкримінується керування транспортним засобом без відповідних документів, яке мало місце 19.11.2023 о 02:52 год. Разом з тим, в період часу з 02:05 год. по 03:10 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 перебував у службовому автомобілі поліції, а тому ніяк в цей час не міг керувати будь-яким транспортним засобом.

На підставі вищевказаного позивач вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача - закриттю, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 08.12.2023 було відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи та встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Відповідачі подали відзиви, в яких просили відмовити в задоволенні позову, вважаючи його безпідставним. Відповідач ОСОБА_2 до відзиву додав відеозапис, на якому зафіксовано зупинку автомобіля під керуванням позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, зазначених у позовній заяві, а відповідач проти позову заперечив.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши інші наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

19.11.2023 інспектором відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Белименком Д.Ю. було винесено постанову, серії ЕАТ №8167581, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача визнано винним в тому, що він 19.11.2023, о 02:52 год., в смт. Новомиколаївка, по вул. Дружби, 17, керуючи автомобілем ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі реєстраційних документів на транспортний засіб та посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 ПДР України.

Додатком до постанови серії ЕАТ №8167581 від 19.11.2023 зазначено відеозапис.

З дослідження цього відеозапису судом встановлено, що позивач 19.11.2023 о 02 год. 05 хв. керував автомобілем та здійснив зупинку, безпосередньо після якої поруч з ним зупинився службовий автомобіль поліції. Під час спілкування з поліцейськими позивач заперечував те, що він керував транспортним засобом, а натомість пояснив, що він щойно вийшов з дому щоб поставити автомобіль до гаражу. Стосовно документів позивач пояснив, що вони знаходяться в гаражі. Водночас позивач не вказав на будь-яку іншу особу, яка керувала його автомобілем безпосередньо перед його зупинкою.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача . У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною третьою статті 79 КАС України визначено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу (ч. 4 ст. 79 КАС України).

Диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, позивач не мав при собі посвідчення водія, що було встановлено поліцейським шляхом опитування позивача безпосередньо після зупинки автомобіля, яким керував позивач.

Заперечення позивачем на відеозаписі факту керування ним автомобілем суд визнає безпідставним, оскільки це спростовується відеозаписом, що наданий відповідачем.

Твердження позивача про те, що у даному випадку його не можна вважати водієм, оскільки він зупинив транспортний засіб не на вимогу поліцейських суд визнає необґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на хибному тлумаченні положень Правил дорожнього руху.

Так, за визначенням п. 1.10 Правил дорожнього руху, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо), а стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Отже, зупинка та стоянка є завершальними етапами керування транспортним засобом, що виконуються водієм.

Виходячи з вищенаведених визначень, особа, яка керувала транспортним засобом, вважається водієм як після зупинки, так і після стоянки транспортного засобу, а відтак має обов`язки водія, зокрема і щодо пред`явлення документів на вимогу поліцейських, якщо така вимога пред`являється водієві безпосередньо після зупинки (стоянки).

При цьому, вимога поліцейського до водія щодо пред`явлення документів може бути здійснена не лише у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського (п. 2.4 Правил дорожнього руху), а і на підставі п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, відповідно до яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах у випадках: 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Запровадження комендантської години передбачено п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, а станом на 19.11.2023 правовий режим воєнного стану продовжував діяти на всій території України, що є загальновідомою обставиною.

З дослідженого відеозапису випливає, що поліцейський безпосередньо після зупинки позивачем транспортного засобу звернувся до нього з питанням щодо порушення комендантської години та керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, отже, відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII вимоги поліцейського до позивача щодо пред`явлення документів, зокрема паспорту та посвідчення водія, були законними.

Відеозаписом також підтверджується те, що поліцейський роз`яснив позивачу його права.

Допущена поліцейським помилка у часі вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові у даному випадку є несуттєвою, оскільки не впливає на правильність встановлених події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, адже 19.11.2023 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею лише один раз.

Твердження позивача про порушення його права на захист при розгляді справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд визнає необґрунтованим, адже обов`язок водія щодо пред`явлення на вимогу поліцейського документів, що посвідчують його особу та право керування транспортним засобом, у даному випадку мав безумовний характер. До того ж, позивачем не обґрунтовано те, як саме відсутність захисника при розгляді поліцейським справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП вплинула на результати її розгляду. З відеозапису вбачається, що поліцейський надав позивачу можливість звернутися за отриманням безоплатної правової допомоги, запропонувавши йому зателефонувати за відповідним номером, проте позивач не зробив цього з власної волі.

Необґрунтованим суд визнає і твердження позивача про його затримання поліцейськими, оскільки з відеозапису випливає, що поліцейські попереджали позивача про можливе його затримання, проте відповідних дій не вчиняли, а під час складання протоколу за ст. 130 КУпАП та розгляду справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП позивач кілька разів залишав службовий автомобіль поліції, після чого вертався та продовжував розмову з поліцейськими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам статті 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим, а відтак в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Отже, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 241 - 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Белименка Дмитра Юрійовича, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити повністю.

2. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 8167581 від 19 листопада 2023 року, винесену інспектором відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Белименком Дмитром Юрійовичем, - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 19 січня 2024 року.

Суддя С.С. Гасанбеков