Справа № 120/14582/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р. справа № 120/14582/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

21.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 року - 2022 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 року - 2022 року, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 року - 2022 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 року - 2022 року, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні, а саме за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.03.2022 року № 198 звільнено його з військової служби у відставку відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.03.2022 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

23.08.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 - 2022 роки, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні, а саме за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум.

Позивач зауважив, що станом на день подачі позову відповідач письмової відповіді на його звернення не надав, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

27.10.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв?язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Тому, на думку відповідача, Військова частина НОМЕР_1 діє у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством.

Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.03.2022 року № 198 позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.03.2022 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.03.2022 року.

У зв`язку з не нарахуванням та невиплатою позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року та належного за період з 29.01.2020 року по день звільнення грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, позивач звертався до суду з відповідним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року по справі №120/3856/22 позов задоволено, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 року, окрім іншого, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 обчислити та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2020 - 2022 роки, грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2022 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні.

На виконання вказаного рішення суду, 22.08.2023 року відповідачем на картковий рахунок позивача зараховані кошти в розмірі 197 095,77 грн.

23.08.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 - 2022 роки, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні, а саме за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум.

Позивач зауважив, що станом на день подачі позову відповідач письмової відповіді на його звернення не надав.

Вищевикладені обставини зумовили позивача звернутись з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, статтею 2 Закону №2050-III прямо передбачено, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянам передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. В свою чергу, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19 та від 29 квітня 2021 року по справі №240/6583/20.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 року - 2022 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 року - 2022 року, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати, оскільки фактична остаточна виплата позивачу вказаного грошового забезпечення відбулась 22.08.2023 року.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Водночас, згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак, заявлені позовні вимоги є похідними та підлягають задоволенню виходячи із відповідного розміру прожиткового мінімуму.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у даній справі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 року - 2022 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 року - 2022 року, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні.

Зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 26.03.2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 року - 2022 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 року - 2022 року, грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 84 доби невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні за 26 років календарної служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні, а саме за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати перерахованих та виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович