Справа № 500/7880/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7880/23

22 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області (далі - відповідач, Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області), в якій просить протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Віталія Сушка про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.11.2023 № 027788.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно винесено постанову від 14.11.2023 № 027788, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн., за перевезення без оформлення документів, перелік яких визначено ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". На момент проведення перевірки водієм надавалася заповнена тахокарта, яка знаходилася в тахографі, на дату, що передувала даті перевірки, що підтверджено матеріалами відеофіксації процесу перевірки, за результатами якої складено акт № 028343 від 12.09.2023, що здійснювалася технічними засобами працівників Відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області. На переконання позивача, відповідачем невірно кваліфіковано порушення законодавства про автомобільний транспорт, та замість вірної кваліфікації такого порушення як недотримання водієм визначеного режиму праці та відпочинку (останній абзац частини другої ст.49 Закону України "Про автомобільний транспорт"), таке порушення невірно кваліфіковано як перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 цього Закону.

Водночас постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 14.11.2023 № 027788 винесена з порушенням двомісячного строку, що, на думку позивача, є самостійною підставою для її скасування.

Ухвалою суду від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що під час перевірки транспортного засобу марки MAN номерний знак НОМЕР_1 , обладнаного перевіреним та адаптованим аналоговим тахографом, встановлено відсутність записів роботи тахографа за 12.09.2023, що унеможливлює перевірити дотримання режимів праці та відпочинку водія. Непред`явлення зазначених у ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених абз.3 ч.1 ст.60 цього Закону.

Зважаючи на відсутність тахокарти за 12.09.2023 (що не заперечував водій та не заперечує позивач), що є порушенням вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", рішення суб`єкта владних повноважень за умови винесення постанови у двомісячний строк не було б відмінним від рішення, що було прийняте з порушенням вимог п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті. Наголосив, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №АР028343 від 12.09.2023 було призначено на 07.11.2023 (в межах двомісячного строку), однак саме за клопотанням представника позивача розгляд справи було перенесено на 14.11.2023. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив щодо наведених відповідачем заперечень позивач вказав, що ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не встановлює обов`язку щодо наявності у автомобільних перевізників, водіїв документів щодо додержання водієм режиму праці та відпочинку, в тому числі тахокарт, особистих карток водія, протоколів про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, тощо, і, відповідно, абз.3 ч. 1 ст. 60 цього Закону не встановлюється відповідальність автомобільних перевізників за відсутність таких документів під час перевірки. Твердження відповідача про неможливість перевірити дотримання режиму праці та відпочинку через відсутність записів роботи тахографа за 12.09.2023, не відповідає обставинам, встановленим при здійсненні перевірки та зафіксованим на відеозаписі перевірки, та суперечить положенням абз.11 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", котрим за аналогічне порушення (управління транспортними засобами без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку) до перевізників при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень застосовується відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо обставини перенесення розгляду справи відносно позивача з 07.11.2023 та підстав для такого перенесення, вважає за необхідне наголосити, що підставою для такого перенесення розгляду стало те, що особа, уповноважена відповідачем на розгляд справи, станом на час і дату розгляду справи не була ознайомлена із письмовими поясненнями позивача, котрі заздалегідь (03.11.2023) були подані відповідачу, та, відповідно, із відеозаписом процедури проведення перевірки, а тому не була готова розглядати справу та приймати рішення по суті. Саме для ознайомлення відповідача із поясненнями позивача та відеозаписом процедури проведення перевірки, представнику позивача було запропоновано подати прохання про перенесення розгляду справи на іншу дату, а саме через тиждень на 14.11.2023.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 08.09.2023 та направлення на рейдову перевірку №0043398 від 08.09.2023 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. М-30, 252 км, Хмельницька область.

12.09.2023 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з напівпричіпом марки KOGEL номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_5 . Власником вище згаданого транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Водієм для перевірки надано товарно-транспортну накладну №ХЗБ00024929 від 12.09.2023, у якій автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 .

Під час перевірки встановлено, що транспортний засіб обладнаний перевіреним та адаптованим аналоговим тахографом, але у водія відсутня тахокартка режиму праці та відпочинку за 12.09.2023, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Результати перевірки оформлені актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №028343 від 12.09.2023. Водій ОСОБА_2 отримав копію акту та надав пояснення в акті наступного змісту: "не змінив".

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №028343 від 12.09.2023 було призначено на 07.11.2023, про що позивача інформовано листом №73508/37/24-23 від 26.09.2023 та в якому 07.11.2023 представником позивача зазначено прохання перенести розгляд даного акту на 14.11.2023 у зв`язку із необхідністю вивчення матеріалів відеофіксації проведення перевірки.

Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області 14.11.2023 прийнято постанову №027788, якою за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до п.3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до абз.1 п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення..

Згідно абз.2 п.27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У відповідності до ч.1 ст.34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

За змістом ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Зокрема, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.2 ст.49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Так, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" розроблено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340).

Згідно з п.6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з п.7.1 Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів регулюється Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджену Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкції 385).

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із п.3.1 Інструкції №385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

У відповідності до п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності чинної особистої картки водія для цифрового тахографа (п.3.6 Інструкції №385).

Системний аналіз вищенаведених законодавчих норм свідчить, що вказаний у ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість доповнити цей перелік іншими визначеними законодавством документами. Одним із таких документів є тахокарта, обов`язкова наявність якого передбачена в разі коли транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом.

Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами, позивач здійснював перевезення транспортним засобом обладнаним перевіреним аналоговим тахографом.

Відповідно до акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №028343 від 12.09.2023 тахокартка режиму праці та відпочинку за 12.09.2023 водієм не надавалась.

При цьому, в акті, в графі "Пояснення водія про причини порушення", водій самостійно зазначив "не змінив".

За таких обставин, непред`явлення водієм тахокарти за 12.09.2023 під час проведення рейдової перевірки є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зокрема, приписами ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.3);

порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.8).

Зазначеними нормами передбачена кваліфікацію різних за своїм складом порушень - відсутність документів, передбачених статтями 39 і 48 вказаного Закону, та порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів.

Оскільки відсутність записів роботи тахографа за 12.09.2023 унеможливлює перевірити дотримання режимів праці та відпочинку водія, то норми абз.8 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" на розглядуваний випадок не поширюються.

Відтак, правильною кваліфікацією відсутності тахокарти за 12.09.2023 є саме приписи абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Посилання відповідача на те, що водієм надавалася заповнена тахокарта, яка знаходилася в тахографі, на дату, що передувала даті перевірки, що підтверджено матеріалами відеофіксації процесу перевірки, з огляду на відсутність тахокарти за 12.09.2023, є також безпідставними.

Встановлені судом обставини свідчать, що позивач здійснював перевезення вантажів 12.09.2023 транспортним засобом обладнаним перевіреним аналоговим тахографом за відсутності у водія тахокарти за 12.09.2023, тобто без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", що є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

З приводу тверджень позивача про застосування адміністративно-господарського штрафу оскаржуваною постановою № 027788 від 14.11.2023 з порушенням двомісячного строку, суд враховує, що згідно з п.25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій передбачені у ст.250 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з частиною першою якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту ст.250 ГК України висновується, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.

Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч.1 ст.250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

У справі, що розглядається, акт проведення перевірки складено 12.09.2023, а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 14.11.2023.

Наведене свідчить, що територіальний орган Укртрансбезпеки, фактично порушивши строк розгляду справи, передбачений п.25 Порядку № 1567, застосував до позивача адміністративно-господарські санкції в межах строку, встановленого ст.250 ГК України.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 160/12371/22, застосовуючи вказані норми до правовідносин за аналогічних обставин, що й цій справі, виснував, що такі строки мають принципово різне значення, адже п.25 Порядку № 1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а ст.250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення. При цьому, процедурні порушення при розгляді справи відповідачем жодним чином не нівелюють факт вчиненого порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт.

Відтак, відповідач застосував адміністративно-господарський штраф в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.250 ГК України, що свідчить про правомірність прийняття постанови, і недотримання строку розгляду справи через поважність причин не впливає на такий висновок про застосування адміністративно-господарського штрафу.

При цьому, розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №028343 від 12.09.2023 було призначено на 07.11.2023 (в межах двомісячного строку), про що позивача інформовано листом №73508/37/24-23 від 26.09.2023.

Водночас, саме представником позивача 07.11.2023 зазначено в листі №73508/37/24-23 від 26.09.2023 прохання перенести розгляд даного акту на 14.11.2023 у зв`язку із необхідністю вивчення матеріалів відеофіксації проведення перевірки.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови № 027788 від 14.11.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 );

відповідач:

- Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Антоновича, 51, м.Київ 135, 01135, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.