Справа № 280/2671/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2671/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року

у адміністративній справі № 280/2671/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 не розгляду поданого ОСОБА_1 Рапорту від 22.03.2023 стосовно можливості переміщення його із Військової частини НОМЕР_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його структурних підрозділів, або до інших установ, організацій, навчальних закладів з меншим обсягом навантаження з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути ОСОБА_2 від 22.03.2023 стосовно можливості переміщення його із Військової частини НОМЕР_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його структурних підрозділів, або до інших установ, організацій, навчальних закладів з меншим обсягом навантаження з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків та правової оцінки суду. Водночас, судом відмовлено у задоволені вимог позивача в частині протиправності бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, починаючи з 23.08.2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 23.08.2022 по дату ухвалення судового рішення. Також судом відмовлено у стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити у справі інше рішення про задоволення вимог у повному обсязі.

Апеляцйна скарга позивача мотивована тим, що при ухваленні рішення в частині відмови у задоволені вимог, які стосуються зобов`язання Війської частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення з 23.08.2022 по дату ухвалення судового рішення, суд першої інстанції помилково зазначає, що з матеріалів справи не вбачається протиправної не виплати відповідачем грошового забезпечення позивачу починаючи з 23.08.2022 по дату ухвалення судового рішення. Вказує, що після закінчення строку дії направлення його на лікування, він продовжив лікування самостійно, що відповідно до абз. 2, 3 п. 9 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 є підставою для продовження виплати йому грошового забезпечення.

Стосовно перебування у розпорядженні командира військової частини з 20 червня 2022 року по 19 травня 2023 року, позивач зазначає, що перебування у розпорядженні командира військової частини є підставою для нарахування йому грошового забезпечення - протягом двох місяців, або якщо військова частина не може прийняти належного кадрового рішення - то протягом всього часу такого перебування. Натомість, відповідач проведенням службових розслідувань за фактами не перебування позивача на території військової частини обгрунтовує повну невиплату протягом всього часу позивачу грошового забезпечення, що є незаконним та неприпустимим, а суд першої інстанції в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства не перевірив правильність нарахувань позивачу грошового забезпечення та підстав для його повної невиплати.

По факту звернення військової частини 09.01.2023 року до правоохоронних органів із заявою про вчинення позивачем злочину за ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, позивач зазначає, що на даний час позивач не є навіть підозрованим по даному кримінальному провадженню, що, в свою чергу, з огляду на ст. 62 Конституції України, виключає можливість для висновків відповідача у винуватості позивача у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст. 408 Кримінального кодексу України, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки при вирішенні питання обов`язок військової частини виплати йому грошового забезпечення у відповідному розмірі у період його перебування з 20 червня 2022 року по 19 травня 2023 року у розпорядженні командира військової частини.

За наведених обставин, позивач вважає, що Запорізьким окружним адміністративним судом не враховано перебування позивача у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 з 20 червня 2022 року по 19 травня 2023 року, що, в свою чергу, передбачає обов`язок з боку військової частини виплати йому грошового забезпечення у відповідному розмірі з час такого перебування.

Окрім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем, в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства, не надавалося мені для ознайомлення копії відзиву на позовну заяву та доданих до неї доказів, що, свою чергу, позбавило його можливості спростувати наведені в цьому процесуальному документі висновки відповідача та надати суду свою аргументацію з цього приводу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на її безпідставність та на обгрунтованність і звконність рішення суду першої інстанції, у звязку з чим просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача та без змін рішення суду першої інстанції.

На підтвердження наведених у відзиві доводів, відповідачем 03.06.2023 року направлявся позивачу за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку від 03.06.2023 №259; перебування позивача на лікуванні до 22.08.2022 року і повний розрахунок з виплати грошового забезпечення за час перебуванні на лікуванні та перебування в розпорядженні підтверджено документально та не заперечується позивачем; твердження позивача і надання довідки про встановлення II групи інвалідності серії 12 ААГ № 155281 від 24.10.2022 р. не є підставою вважати можливим подальше самостійне лікування з 23.08.2022, оскільки будь - які документи про перебування на лікуванні з 23.08.2022 р. позивачем до військової частини НОМЕР_1 не надавалися відповідачу та у подальшому не надано до суду першої інстанції; неприбуття позивача після лікування до військової частини без поважних причин, ненадання ним документів з лікувальних закладів які б підтверджували перебуванні на лікування підтверджено службовим розслідуванням, що і було за результатами якого, видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 р. № 306 «Про результати службового розслідування», що і було підставою для призупинення виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди з 23.08.2022 року до часу повернення у військову частину і для позбавлення премії і додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Постановою КМУ від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в повному обсязі; крім того, початком призупинення військової служби став день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудовихрозслідувань про кримінальне правопорушення за № 0000022, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; позивачу направлялася відповідь про розгляд його рапорту від 20.07.2023 №2350, після отримання відповідачем відповіді Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.06.2023 №1115/ВП щодо можливості розміщення позивача на вакантній посаді.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та поданого на неї відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_1 , 1966 року народження був мобілізований з 26.02.2022 Центральним ОРТЦК та СП м.Запоріжжя та направлений до проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 17 від 26.02.2022 року солдата запасу ОСОБА_1 призначено на посаду водія автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 з 26 лютого 2022 року та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забеспечення, визнано таким, що прийняв з 26.02.2022 посаду і приступив до виконання слуюбових обов`язків за посадою та тарифним розрядом 4 з посадовим окладом 2730,00 грн. на місяць, шпк «солдат», ВОС-790037А, з визначенням виплати надбавки за особливі проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років та щомісячної премії за особливий внесок в загальні результати служби в розмірі 289% посадового окладу (а.с.43).

Відповідно до змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» № 159 від 29.06.2022 (а.с.48-52), офіцером групи підтримки штабу старшим лейтенантом ОСОБА_3 , на підставі наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 23 травня 2022 року № 101 було проведено службове розслідування за фактом знаходження 22 травня 2022 року водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення солдата ОСОБА_1 у самовільному залишенні частини, в ході якого було встановлено, що згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 02 квітня 2022 року особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучено до виконання завдань за призначенням, пов`язаних із захистом суверенітету країни, її територіальної цілісності та недоторканності в умовах воєнного стану та відсічі збройній агресії РФ проти України, і з рапорту головного сержанта взводу матеріально-технічного забезпечення сержанта ОСОБА_4 від 22 травня 2022 року за вхідним номером № 154, стало відомо, що водій автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення солдат ОСОБА_1 знаходився у самовільному залишенні частини, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 червня 2022 року № 74 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 повернувся із самовільного залишення частини 11 червня 2022 року, що підтверджено долученою до матеріалів адміністративної справи копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 74 від 11.06.2022 про визнання солдата ОСОБА_1 таким, що з 11.06.2022 року повернувся із самовільного залишення частини і з 11.06.2022 вибув на стаціонарне лікування до військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (а.с.46).

Згідно долученої до матеріалів справи копії направлення № 991 від 23.05.2022, ОСОБА_1 направлявся на госпіталізацію до терапевтичного відділення (а.с.44), і відповідно до виписного епікризу із медичної карти хворого № 1879 (а.с.45) солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарі терапевтичного відділення у період з 11.06.2022 по 22.06.2022 з основним діагнозом: цукровий діабет 2 типу, середнього ступеня важкості, декомпенсований; дисметаболічна енцефалопатія І ст.змішаного генезу з церебростенічним синдромом; діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, мото-сенсорна форма та супутним діагнозом: ІХС: діфузний кардіосклероз. СН І стадії. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії; 2 ступень. Гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночка). Ризик 4 (дуже високий). Ожиріння ІІ ступеня (ІМТ 26.2 кг/м2), аліментарно-конституційного генезу, стабільний перебіг. ДОА лівого колінного суглоба, помірний больовий синдром.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» № 159 від 29.06.2022 було визнано, що матеріалами службового розслідування не підтверджено факт знаходження військовослужбовця ОСОБА_1 у самовільному залишенні частини. Такий висновок командиром військової частини НОМЕР_1 було зроблено на підставі: пояснень солдата ОСОБА_1 ; рапорту начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_5 ; копій виданої Вільнянською підстанцією швидкої медичної допомоги карти від 20 травня 2022 року; виданого військовою частиною НОМЕР_3 направлення на госпіталізацію №991 від 23 травня 2022 року; виданої КНП «Вільнянський ЦПМСД» ВРР карти первинного прийому лікаря від 25 травня 2022 року; виданого КНП «Вільнянський ЦПМСД» ВРР направлення на госпіталізацію №440-4024-6518-3609 від 25 травня 2022 року; виданої КНП «Вільнянський ЦПМСД» ВРР карти вторинного прийому лікаря від 31 травня 2022 року; медичного висновку про тимчасову непрацездатність №ЕТСЗ-22МН-8КНМ-392С від 07 червня 2022 року; та медичного висновку про тимчасову непрацездатність МЕ96М-Н37Т-5Т42-ЗМАС від 10 червня 2022 року.

Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» № 159 від 29.06.2022, з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня 2022 року № 17 (з основної діяльності) про те, що солдат ОСОБА_1 повинен був переміститися у складі військової частини з пункту постійної дислокації до району ведення оборони і з 11 квітня 2022 року і повинен був знаходитися в зоні виконання бойових завдань, а також рапорту офіцера групи логістики старшого лейтенанта ОСОБА_6 про залишення військовослужбовця ОСОБА_1 у пункті постійної дислокації для ремонту автомобільної техніки за усним наказом командира військової частини майора ОСОБА_7 , оскільки солдат ОСОБА_1 не виконав наказ про переміщення з пункту постійної дислокації, та не доповів про невиконання наказу та причини невиконання начальнику, який віддав наказ і своєму безпосередньому начальнику - на солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 за порушення вимог етапі 12 та абзацу 16 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України було накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом б) статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України у вигляді догани. А у зв`язку з тим, що в період з 11 квітня 2022 року по 11 червня 2022 року ОСОБА_1 не виконував завдань за призначенням, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення заходів з відсічі збройної агресії РФ, наказом «Про результати проведення службового розслідування» № 159 від 29.06.2022 визнано, що ОСОБА_1 не мав права на отримання у квітні 2022 року додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. (пропорційно дням), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Крім того, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії виданого за підписом командира військової частини НОМЕР_1 направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії № 1 від 24.06.2022 (а.с.7), позивача з метою визначення придатності до військової служби було направлено на проходження медичного огляду, у зв`язку з чим 24.02.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 87 від 24.06.2022 (а.с.47), яким визнано солдата ОСОБА_1 таким, що вибув в госпіталь з 24.06.2022 року до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на підставі направлення № 1 від 24.06.2022, а відповідно до підпункту 15 пункту 16 Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Сил України, затвердженого Указом президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (зі змінами), та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 20.06.2022 № 46-С солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 112 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіального оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 19.06.2022 року у зв`язку із тривалим лікуванням було увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з утриманням у списках особового складу підрозділу, де він проходить службу.

У зв`язку з неповерненням солдата ОСОБА_1 водія взводу матеріально-технічного забезпечення з лікарняного, було призначено та проведено службове розслідування, яке згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.09.2022 за №306 «Про результати проведення службового розслідування» (а.с.58-60) було проведено офіцером групи планування капітаном ОСОБА_8 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2022 року №278. Відповідно до вказаного наказу №306 було встановлено, що солдат ОСОБА_1 після лікування у військовому шпиталі в м.Запоріжжя з 22.08.2022 року не повернувся до розташування військової частини та не виконує своїх обов`язків за призначенням. Останній на телефонні дзвінки відповідає, але місце знаходження останнього невідоме.

Вищевказані правопорушення підтверджуються рапортами командира взводу МТЗ сержанта ОСОБА_4 та головного сержанта 3 стрілецької роти головного сержанта ОСОБА_9 . Своїми умисними діями солдат ОСОБА_1 грубо порушили вимоги, передбачені абзацами 2, 3 статті 11 абзацами 8, 9 17 та 18 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацами 2, 6 і 7 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Крім того, в діях військовослужбовців ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України, які полягають у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану в бойовій обстановці в ході виконання бойових завдань за призначенням. Обставинами, шо обтяжують відповідальність військовослужбовців ОСОБА_1 є те, що він усвідомлюючи наявність дії воєнного стану в країні, свідомо залишив місце служби в бойовій обстановці, в ході виконання бойових завдань. Обставин, що пом`якшують відповідальність військовослужбовців ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування, не встановлено. Умов, які б мали негативні чинники для скоєння вказаним військовослужбовцем вищезазначеного правопорушення, а також посадових осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли б даній події, під час проведення службового розслідування не встановлено. З метою недопущення подібних випадків в подальшому та виходячи із вищезазначеного, наказано за самовільне залишення місця служби в бойовій обстановці в ході виконання бойових завдань умисне та грубе порушення вимог, передбачених абзацами 2, 3 статті 11, абзацами 8, 9, 17 та 18 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацами 2, 6 і 7 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України колишньому водію взводу матеріально-технічного забезпечення солдату ОСОБА_1 : не виплачувати грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду за час знаходження у самовільному залишенні частини з 23.08.2022 року до моменту повернення до військової частини (п.1.1); позбавити премії за серпень 2022 року в повному обсязі (п.1.2); позбавити додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінет Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за серпень 2022 року у повному обсязі (п.1.3).

Крім того, в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2022 за №226 зазначено, що відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2022 року №116-РС (по особовому складу), у зв`язку із самовільним залишенням частини, солдата ОСОБА_1 , колишнього водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 22 серпня 2022 року увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу не здійснюється виплата грошового забезпечення з вересня 2022 року, у зв`язку з чим позивач звертався із рапортами до відповідача, в яких просив виплатити йому належне грошове забезпечення, а в/ч НОМЕР_1 у своїй відповідях повідомив позивача: від 19.08.2022 - що на підставі наказу командира військової частини від 20.06.2022 за №46-РС його (позивача) зараховано у розпорядження командира військової частини; від 02.10.2022 - що з 23.08.2022 позивачу припинено виплату та нарахування грошового забезпечення в зв`язку із тим, що останній не прибув після лікування до військової частини та до місця несення служби, що слугувало підставою для порушення кримінального провадження за ознаками ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.

Також судом за матеріалами справи з`ясовано, що позивач звертався 22.03.2023 до свого командира із рапортом, в якому просив розглянути можливість переміщення його із ВЧ НОМЕР_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його структурних підрозділів, або до інших установ, організацій, навчальних закладів з меншим обсягом навантаження з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей, який не розглянутий відповідачем у передбаченому законом порядку.

З урахуванням встановлених у справі обставин та положень: Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ст.9), про затвердження «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (ст.14, ст.260) і «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» (ст.110, ст.111) та «Про військовий обов`язок і військову службу» (ч.2 ст.24); а також затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (підпункти 12-1 та 13 пункту 116, і пункт 122) та затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (пунктів 2, 3, 8, 9 розділу І, пунктів 1, 5, 6 розділу XXVIII Порядоку № 260), і затвердженого 14.08.2008 наказом Міністра оборони України №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (пп.2.4.10 п.2.4 глави 2 розділу I), та затвердженої 10.04.2009 наказом Міністра оборони України №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (п.4.15 розділу IV) суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі правильно акцентував увагу на те, що позивачем не обґрунтовано к встановлений КАС України спосіб факт його не прибуття після лікування з 23.08.2022 до ВЧ НОМЕР_1 для продовження несення служби, та не надано до суду доказів оскарження до Центральної військово-лікарської комісії або до суду та результатів такого оскарження щодо Довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 21.07.2022 за №2004, також як і не надано до суду доказів визнання протиправними та скасування, зокрема: Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.09.2022 за №306 «Про результати проведення службового розслідування»; Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2022 за №226; Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.05.2023 за №139, що у сукупності свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині, яка стосується протиправності бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, починаючи з 23.08.2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 23.08.2022 по дату ухвалення судового рішення.

Водночас, виходячи з того, що відповідачем не надано вичерпної відповіді у письмовій формі на усі поставлені у Рапорті ОСОБА_1 від 22.03.2023 питання, суд першої інстанції спираючись на положення ч.1 ст.1 і ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» та відповідні положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дійшов обгрунтованого висновку про протиправність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду ініційованого ОСОБА_1 у Рапорті питання про можливість переміщення із Військової частини НОМЕР_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його структурних підрозділів, або до інших установ, організацій, навчальних закладів з меншим обсягом навантаження з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей, та відповідно, суд правильно зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 розглянути ОСОБА_2 від 22.03.2023 стосовно можливості переміщення його із Військової частини НОМЕР_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його структурних підрозділів, або до інших установ, організацій, навчальних закладів з меншим обсягом навантаження з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків та правової оцінки суду.

Судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі як в частині задоволення вимог позивача, так і в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , що наведеними позивачем в апеляційній скарзі доводами не спростовано під час апеляційного перегляду судового рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов