Справа № 420/33644/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада Сил територіально оборони) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови / перешкоджанню у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері дружини, яка є особою з інвалідністю II групи; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 Окремау бригаду Сил територіальної оборони) в особі її командира звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері дружини, яка є особою з інвалідністю II групи; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 Окрему бригаду Сил територіальної оборони) в особі її командира та/або військову частину НОМЕР_1 в особі її командира, виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та направити його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він призваний до Збройних Сил України по мобілізації та наразі проходить службу на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , яка входить до складу в/ч. НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ОБСТО) та маж військове звання солдат. У дружини позивача є мати, яка є інвалідом ІІ групи, у зв`язку із чим позивач 18.10.2023 звернувся із рапортом та нотаріально засвідченими додатками до командира щодо звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». За результатами розгляду рапорту позивача командиром не було встановлено підстав для звільнення позивача, у звільненні відмовлено. Позивач наголошує, що має законом визначені підставі для звільнення з військової служби, чого не було враховано відповідачем під час розгляду його рапорту, що зумовило його звернутися за судовим захистом.

Ухвалою судді від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.12.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що листом від 14.11.2023 за вих. № 1/25/2092 позивача було повідомлено, що відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. В той же час, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Разом з тим, з доданих документів до рапорту не вбачається підстав для звільнення. Так Позивачем до рапорту від 18.10.2023 (за вх. № 5797/1/34 від 18.10.2023) було додано нотаріально завірені фотокопії наступних документів: паспорт НОМЕР_4 , виданий 01.04.2005 Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області; картка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 ; паспорт НОМЕР_6 , виданий 14.11.2014року Іллічівським МВ ГУ ДМС України в Одеській області; картка платника податків ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 НОМЕР_7 ; паспорт НОМЕР_8 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 05.03.1997; дублікат картка платника податків ОСОБА_4 ; довідка МСЕК серії 10 ААА № 260556 від 07.02.2017; довідка МСЕК серії 12 ААА № 294475 від 07.02.2017; пенсійне посвідчення № НОМЕР_9 ; свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 ; витяг з наказу № 27 від 02.04.2022; довідка Ф-5 від 10.04.2022 № 61. Однак з перелічених вище документів, які додані позивачем до рапорту для підтвердження підстав на звільнення відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не вбачається підтвердження таких підстав, оскільки додано документи на підтвердження інвалідності особи ОСОБА_4 , донькою якої, відповідно до документів, є ОСОБА_3 . В той же час, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , Позивачем укладено шлюб із ОСОБА_2 , яка після державної реєстрації шлюбу залишила прізвище ОСОБА_5 . За таких обставин позивачем не надано доказів того, що у його дружини є мати, яка є особою з інвалідністю (не підтверджено родинні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ), а відтак і відсутні підстави для звільнення Позивача відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи).

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка входить до складу військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ОБСТО) та має військове звання «солдат».

18.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до безпосереднього командира, командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_6 з рапортом про звільнення на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та нотаріально завіреними документами, що підтверджують підстави для звільнення, який в той же день був переданий в штаб військової частини НОМЕР_1 .

14.11.2023 ОСОБА_1 отримав відповідь № 1/25/2092 від 14.11.2023 на свій рапорт, згідно з якою рапорт був розглянутий згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за результатами розгляду встановлено, що з доданих документів до рапорту не вбачається підстав для звільнення.

Зважаючи на наявність законних підстав для звільнення та неправомірність результату розгляду його рапорту, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Листом від 14.11.2023 за вих. № 1/25/2092 позивача було повідомлено, що відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

У відзиві представник відповідача конкретизував, що з доданих документів до рапорту не вбачається підстав для звільнення. Так Позивачем до рапорту від 18.10.2023 (за вх. № 5797/1/34 від 18.10.2023) було додано нотаріально завірені фотокопії наступних документів: паспорт НОМЕР_4 , виданий 01.04.2005 Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області; картка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 ; паспорт НОМЕР_6 , виданий 14.11.2014року Іллічівським МВ ГУ ДМС України в Одеській області; картка платника податків ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 НОМЕР_7 ; паспорт НОМЕР_8 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 05.03.1997року; дублікат картка платника податків ОСОБА_4 ; довідка МСЕК серії 10 ААА № 260556 від 07.02.2017 року; довідка МСЕК серії 12 ААА № 294475 від 07.02.2017 року; пенсійне посвідчення № НОМЕР_9 ; свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 ; витяг з наказу № 27 від 02.04.2022 року; довідка Ф-5 від 10.04.2022 року № 61. Однак з перелічених вище документів, які додані позивачем до рапорту для підтвердження підстав на звільнення відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не вбачається підтвердження таких підстав, оскільки додано документи на підтвердження інвалідності особи ОСОБА_4 , донькою якої, відповідно до документів, є ОСОБА_3 . В той же час, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , Позивачем укладено шлюб із ОСОБА_2 , яка після державної реєстрації шлюбу залишила прізвище ОСОБА_5 . За таких обставин позивачем не надано доказів того, що у його дружини є мати, яка є особою з інвалідністю (не підтверджено родинні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ), а відтак і відсутні підстави для звільнення Позивача відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи).

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (надалі - Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

У свою чергу правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до положень Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" (надалі - Закон №2232-XII).

Спірним у даній справі є питання щодо застосування положень абзацу шостого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають підстави для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Так, згідно абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII) під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до п.п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Позивачем до рапорту від 18.10.2023 (вх. № 5797/1/34 від 18.10.2023) додано нотаріально засвідчені фотокопії наступних документів: паспорт НОМЕР_4 , виданий 01.04.2005 Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області; картка РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 ; паспорт НОМЕР_6 , виданий 14.11.2014 Іллічівським МВ ГУ ДМС України в Одеській області; картка РНОКПП ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 НОМЕР_7 ; паспорт НОМЕР_8 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 05.03.1997; дублікат картка платника податків ОСОБА_4 ; довідка МСЕК серії 10 ААА № 260556 від 07.02.2017; довідка МСЕК серії 12 ААА № 294475 від 07.02.2017 року; пенсійне посвідчення № НОМЕР_9 ; свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 ; витяг з наказу № 27 від 02.04.2022; довідка Ф-5 від 10.04.2022 № 61.

Однак з перелічених вище документів, які додані позивачем до рапорту, а також надані до суду його представником, для підтвердження підстав на звільнення відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не вбачається підтвердження таких підстав, оскільки додано документи на підтвердження інвалідності особи ОСОБА_4 , донькою якої, відповідно до документів, є ОСОБА_3 .

В той же час, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , ОСОБА_1 укладено шлюб із ОСОБА_2 , яка після державної реєстрації шлюбу залишила прізвище « ОСОБА_5 ». Документу про зміну прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 » ні до рапорту, ні до адміністративного позову не додано.

За таких обставин позивачем не надано доказів того, що у його дружини є мати, яка є особою з інвалідністю (не підтверджено родинні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ).

Таким чином, позивачем документально не підтверджено наявності підстав для звільнення позивача відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи).

Разом із тим, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до безпосереднього командира із відповідним рапортом про звільнення, надавши повний та достатній пакет документів, які б підтверджували наявність визначеної пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи) обставини для звільнення з військової служби.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_11 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_12 ), військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада Сил територіально оборони) (68001, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 15; ) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк