Справа № 713/3880/23
Суддя: КИБИЧ І. А.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/3880/23
Провадження №2-а/713/4/24
РІШЕННЯ

іменем України

16.01.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Кибича І.А., з участю секретаря судових засідань Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення до відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області.

У позові вказував, що 19 грудня 2023 року інспектором Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП в Львівській області старшим лейтенантом поліції Шеремета В.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Серія ЕНА №1128095 від 19.12.2023 року та притягнуто його до відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн., за те, що він 19.12.2023 року о 23-37 год. в м.Дрогобич по вул.Самбірська, 1, Львівської області, керуючи транспортним засобом марки Opel Meriva, д/н НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР, вчинив правопорушення передбачене ст.126 ч.1 КУпАП. До ОСОБА_1 поліцейським застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вважає винесену постанову незаконно та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 19 грудня 2023 року разом з сином ОСОБА_2 направлявся до республіки Польща на лікування. Близько 23-30 год. в м.Дрогобич по вул.Самбірській, його зупинив наряд поліції нібито за порушення ПДР, на що він попросив поліцейських надати йому докази порушення. Однак в порушення вимог Закону «Про національну поліцію» показали відео з їхнього мобільного, на якому не видно ні номерів автомобіля, ні водія, ні самого факту правопорушення. В постанові не вказано засіб фіксації, на який зафіксовано порушення, що свідчить про відсутність належних доказів у справі. Крім того, не маючи законних підстав в порушення ст.32 Закону «Про національну поліцію», поліцейські почали вимагати в нього пред`явити посвідчення водія. Після чого він зателефонував на лінію 102 і повідомив про незаконні дії поліції. За час спілкування по телефону з Дрогобицьким районним відділенням поліції інспектор Шеремета В.В. виніс незаконну постанову.

Просить скасувати постанову інспектора Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Шеремета В.В. Серія ЕНА №1128095 від 19.12.2023 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ст.126 ч.1 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. До початку розгляду справи скерував заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В судове засідання представник ГУНП в Львівській області не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, відзив не надано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 19 грудня 2023 року інспектором Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП в Львівській області старшим лейтенантом поліції Шеремета В.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Серія ЕНА №1128095 від 19.12.2023 року. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 19.12.2023 року о 23-37 год. в м.Дрогобич по вул.Самбірська, 1, Львівської області, керуючи транспортним засобом марки Opel Meriva, д/н НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР, вчинив правопорушення передбачене ст.126 ч.1 КУпАП. До ОСОБА_1 поліцейським застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Згідно вимог п.2.1 (а, б, ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП України, настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Так, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повно

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що працівниками поліції було незаконно зупинено його транспортний засіб за порушення ПДР, якого він не вчиняв, доказів на підтвердження порушень ПДР інспектором поліції надано не було, не маючи законних підстав в порушення ст.32 Закону «Про національну поліцію», поліцейські почали вимагати в нього пред`явити посвідчення водія. Після чого він зателефонував на лінію 102 і повідомив про незаконні дії поліції.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити також відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Отже, положення вищевказаної статті зобов`язує поліцейського зазначати у постанові інформацію про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Як передбачено ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З дослідженої в судовому засіданні постанови вбачається, що в ній відсутні відомості про технічний засіб, на якому було б зафіксовано порушення ОСОБА_1 ПДР.

Відповідач не надав доказів законності зупинки транспортного засобу позивача та вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії.

Разом з тим, в постанові міститься запис, що особу ОСОБА_1 встановлено по посвідченню водія.

Відповідно до ч.1 п.п. 1-11 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису наданого ОСОБА_1 вбачається, що останній повідомив працівників поліції про те, що не вчиняв порушення ПДР, просив показати відеофіксацію на яку посилався поліцейський. Працівниками поліції не було надано доказів, які б вказували на порушення ОСОБА_1 не виконання вимоги дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 повідомив на 102 про неправомірні дії поліції.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутні будь-які відеозаписи чи фотофіксація правопорушення, а отже за таких обставин справи суд позбавлений об`єктивної можливості встановити факт порушення позивачем Правил дорожнього руху.

В свою чергу, відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Таким чином, доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача порушення вимог ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП, не надано, а тому за зазначених обставин постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися такою, що відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 9 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2-ї групи, і відповідно не ніс їх при звернені з позовом до суду.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 126 ч.1, 222, 245, 247, 251, 252, 254, 258, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст.ст.5, 20, 72, 77, 79, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову інспектора Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Шеремета В.В. Серія ЕНА №1128095 від 19.12.2023 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Головне управління Національної поліції у Львівській області, юридична адреса: м.Львів площа генерала Григоренка, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 40108833.

Суддя Іван КИБИЧ