Справа № 754/14273/23
Суддя: Бабко В. В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/12/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному проваджені справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав адміністративним позовом про скасування постанови.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2023 Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_3 притягнуто за адміністративне правопорушення за те, що начебто він 23.08.2023 в приміщенні першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від проходження військово-лікарняної комісії для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби в ЗСУ, чим порушив абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пп.3.1 та абз.3 пп. 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України». Вважає, що Постанова, ухвалена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 фактичним обставинам справи.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 09.10.2023, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Від ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що не визнають позовні вимоги громадянина ОСОБА_1 з таких підстав. 23.08.2023 до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2, Начальником відділення інспекторів прикордонної служби «Подвірне» старшим лейтенантом ОСОБА_4 був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який здійснював спробу незаконного перетину державного кордону України. В подальшому позивачу згідно направлення №888 від 23.08.2023 направлено проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак в супереч вимог законодавства ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, пояснюючи тим, що бажає проходити за місцем проживанням. Таким чином позивач своєю бездіяльністю, а саме категоричною відмовою проходити військово-лікарську комісію порушив вимоги ЗУ «Про оборону» та процесуально унеможливлював встановити свого ступеня придатності до військової служби. Зазначають, що постанова винесена правомірно в рамках законодавства на підставі наявної доказової бази скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

09.01.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про таке. Твердження відповідача про начебто здійснення позивачем спроби незаконного перетину державного кордону України є безпідставним, що підтверджується Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області у справі №724/1856/23. До того ж звертає увагу суду на те, що у документі направлення на медичний огляд ВЛК №888 від 23.08.2023 посадовою особою внесені неправдиві відомості, а саме вказано військове звання «солдат» замість дійсного «рекрут», що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 03.06.2022. Крім того у оскаржуваній постанові стверджується, що адміністративне правопорушення вчинене начебто 23.08.2023 о 09:00год, однак у протоколі вказана тільки дата, а час взагалі відсутній. Отже підтримуючи позовні вимоги, просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 №404 від 28.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00грн та закрити справу.

Учасники справи, які належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

28.08.2023 Постановою №404 за справою про адміністративне правопорушення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.210-1 КУпАП. З постанови вбачається, що ОСОБА_3 пригнуто за адміністративне правопорушення за те, що він 23.08.2023 о 09:00год в приміщенні першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від проходження військово-лікарняної комісії для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби в ЗСУ, чим порушив вимоги абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу», ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пп.3.1 та абз.3 пп. 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Україна - проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, 3 Конституції України).

За частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні забезпечити своє повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції України ).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особисте право на справедливий і публічний розгляд його справ у продовженні розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, непереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) правильно, тобто течію розумного строку.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується верховенством прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При вивченні матеріалів заяви, судом встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, як громадянина, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період, що в судовому засіданні підтверджується оскаржуваною постановою.

Частиною другої статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторний рік у разі порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яку особу вже було піддано адміністративне стягнення, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Зі змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 3.1 та абз.3 підпункту 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України».

Однак відповідно до абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України» вбачається, що підпункт 3.1. передбачає, що Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_2 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 на збірних пунктах районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_2 або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2.

У підпункт 3.2 зазначеного Наказу визначено, що Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_2. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Отже стосовно інкримінованого позивачу порушення вимог абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підпункту 3.1 та абз.3 підпункту 3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України», слід зазначити наступне.

Судом установлено, що Деснянським районним у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 03.06.2022 ОСОБА_1 було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 з взяттям на військовий обік (відповідний штам знаходиться в графі 13.Відмітки про військовий облік). ОСОБА_1 присвоєно військове звання «рекрут» та військово-облікова спеціальність «901074А» і категорія 2. З зазначеного посвідчення встановлено, що 24.11.2017 Деснянський РВК м.Києва, ОСОБА_1 признано непридатним в мирний час та обмежено придатним у військовий час до проходження військової служби в зв`язку з наявністю невиліковної хвороби хребта.

Отже судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 приписаний до Деснянського районного у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_2, призовною комісією Деснянського РВК м.Києва зарахований у запас, взятий на військовий облік.

Крім того відповідно п.3.3 глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України» Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повторно оглядаються ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем перебування на військовому обліку після додаткового обстеження. Направляє на обстеження лікар - член ВЛК районного, міського ІНФОРМАЦІЯ_2, про що вносить відповідний запис у реєстр ЕСОЗ. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатку 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатку 1 до цього Положення.

Відтак, суд вважає, що позивачем не порушені інкриміновані порушення які зазначені в постанові №404 за справою про адміністративне правопорушення. Оскільки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Більше того, оскаржувана постанова не містить викладу обставини щодо порушення позивачем вищевказаного обов`язку, оскільки в постанові не відображено суті інкримінованого позивачу правопорушення в цій частині. Крім того відповідачем не надано суду доказів, що стало причиною не взяття до уваги Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 з визначеною в ньому інформацією.

До того ж суд зауважує, що абзац третій пункту 3.2 глави 3 розділу II Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України», який інкримінований позивачу, на час винесення оскаржуваної постанови було виключено на підставі Наказу Міністерства оборони № 490 від 18.08.2023.

Також суд ставиться критично до Акту відмови від проходження військово-лікарської комісії, хоча і має підпис ОСОБА_1 , оскільки має суттєві розбіжності з постановою № 404 за справою про адміністративне правопорушення. Як зазначено в Акті, складений про відмову від проходження військово-лікарської комісії 23.08.2023 близько о 11:00год, що не відповідає Постанові №404, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії 23.08.2023 о 09:00год.

До того ж судом беззаперечно встановлено, що Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.08.2023, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Отже порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених скласти протоколи про адміністративні правопорушення, розглянути справи про таке правопорушення та притягнути винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 235 КУпАП, передбачає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з вимогами ч. 4, 6 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В силу вимог ч. 1, 2, 9 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із частини 1 статті 75 КАС України, вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року в справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - начальником Дністровського районного ІНФОРМАЦІЯ_2) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинення порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно із ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.94 р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, N 303А) Суди повторюють, що згідно з його встановленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним виконанням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з розгляду спорів мають бути належним чином зазначені. підстави, на яких вони обґрунтовуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати своє рішення, його не можна пояснити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якого суд має виконати обов`язки щодо обґрунтованості рішення, може бути різною у зв`язку з характером рішення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а в матеріалах справи відсутня належна доказова база, яка б об`єктивно підтверджувала факт порушення позивачем приписів ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому постанова від 28.08.2023 підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення статей 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, а саме: 1073,60грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Наказом МОУ №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військо-лікарську експертизу в збройних Силах України», статтями 7-9, 210-1, 235, 245, 251, 258, 280, 283 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову начальника Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Чернівецької області полковника ОСОБА_2 №404 від 28 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400,00грн.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Дністровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Чернівецької області, адреса місцезнаходження: вулиця Чорновола, 1, смт. Кельменці Дністровського району Чернівецької області.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2024.

Суддя В.В. Бабко