Справа № 160/28114/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо не видачі наказу про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років);
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби особового складу Збройних Сил України ВЧ НОМЕР_1 та видати відповідний наказ про звільнення його за сімейними обставинами на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на утриманні позивача перебуває троє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому він має право бути звільненим з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 19.09.2023 року позивачем було подано рапорт на адресу ВЧ НОМЕР_1 з документами, що підтверджують право на його звільнення з військової служби. Проте, станом на 25.10.2023 року, рапорт на звільнення з військової служби не розглядався, письмова відповідь щодо стану розгляду рапорту на звільнення позивачу не надходила. Позивач зазначає, що в усній формі, посадовою особою ВЧ НОМЕР_1 було повідомлено, що необхідний документ, який підтверджує факт утримання ним падчериці відсутній. Позивач вважає, що відповідачем допущена бездіяльність, оскільки ним були надані всі необхідні документи на підтвердження самого факту утримання трьох дітей віком до 18 років. Вказані обставини й стали підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 16.01.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач звертався із рапортом про звільнення з військової служби, мотивуючи це тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, у дружини позивача від попереднього шлюбу є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у позивача від першого шлюбу є неповнолітня дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач вказує, що під час дослідження наданих позивачем документів, встановлено, що він є батьком багатодітної сім`ї, що свідчить про факт виховання у подружжі трьох дітей. Разом з тим, відповідно до СК України, факт обов`язку утримувати дітей дружини від першого подружжя не встановлено. Тому, позивачу рекомендовано в разі наявності підстав, передбачених ст.268 СК України, встановити факт утримання дитини у встановленому законом судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та від 28.02.2022 р. він зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 .
На теперішній час позивач, проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_1 (1 відділення 3 взвод 3 роти 2 батальйон охорони 783 бригада на посаді стрілець).
Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.10.2022 р., актовий запис № 242. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис №73.
У дружини позивача від попереднього шлюбу є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис №195.
Також, у позивача від першого шлюбу є неповнолітня дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , актовий запис № 247.
19.09.2023 року позивач засобами поштового зв`язку направив до відповідача рапорт від 16.09.2023 року в якому просив: "Прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення мене, солдата ОСОБА_1 з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами, згідно підпункту "г" частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та постанови КМУ від 12 червня 2013 р. № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу" з підстав: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років". Додатки: нотаріально завірене свідоцтво про шлюб на 1 арк.; нотаріально завірені копії свідоцтва про народження дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3 арк.; довідка з Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі на 2 арк.; акт № 10 про місце проживання ОСОБА_1 на 1 арк.; витяги про місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на 3 арк.; паспорт та код дружини ОСОБА_6 на 2 арк.
Вказаний рапорт було отримано відповідачем 20.09.2023 року.
Докази надання відповіді на поданий рапорт матеріали справи не містять.
1. Коли буде розглянутий зазначений рапорт ?
2. Чи приймалось рішення щодо звільнення солдата ОСОБА_1 ?
3. Яка саме посадова особа наділена правом на звільнення солдата ОСОБА_1 ?
4. На якому етапі розгляду (чи в якого командира) наразі перебуває рапорт про звільнення солдата ОСОБА_1 ?
5. Надати довідку військової частини НОМЕР_1 про те, що:
а) командири дійсно здійснювали візування та передавали рапорт про звільнення солдата ОСОБА_1 до безпосереднього керівництва чи іншого командування.
Вказаний запит надійшов до відповідача, про те відповідь на нього в матеріалах справи також відсутня.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Так, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Позивач вказуючи на своє право на звільнення з військової служби, з підстав перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, 19.09.2023 року засобами поштового зв`язку направив до відповідача рапорт від 16.09.2023 року, який отримано останнім 20.09.2023 року.
Суд зазначає, що згідно із пунктом 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Відповідно до пункту 241 Положення № 1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно із правовими нормами пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Разом з тим, на час розгляду справи матеріали справи не містять доказів розгляду ВЧ НОМЕР_1 рапорту позивача, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем прийнято не було.
Вказане свідчить, що ВЧ НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 16.09.2023 року.
Жодних доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано, а матеріали справи не містять.
Відтак, в контексті встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту Кірічок Т.А. від 16.09.2023 року про звільнення з військової служби.
Разом з тим, щодо обраного позивачем способу захисту, то суд зазначає наступне.
У цій справі судом визначено, що рапорт про звільнення по суті розглянуто не було, а тому, на переконання суду, позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби є передчасною.
Поряд з тим в межах розгляду цієї справи судом не надається оцінка наявності чи відсутності у позивача права на звільнення з військової служби, адже такі повноваження належать до виключної дискреції посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 . Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність дій чи бездіяльності посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини 2 статті 245 КАС України).
Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Підсумовуючи викладене вище, враховуючи що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби є відповідний наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби або обґрунтована відмова у задоволенні цього рапорту, а у спірному випадку відповідачем не надано доказів, що рапорт позивача від 16.09.2023 року був розглянутий. Тому належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача розглянути позивача рапорт від 16.09.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).
За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовну заяву з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 16.09.2023 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.09.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма