Справа № 120/12490/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2024 р. Справа № 120/12490/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, зокрема, позивач акцентує увагу на тому, що він не підлягає призову під час мобілізації, з огляду на те, що є єдиною особою, на утриманні якого перебуває матір з інвалідністю 2 групи.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав на те, що позивачем не доведено факту, що він є єдиною особою, яка зобов`язана утримувати особу з інвалідністю.

Ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд встановив наступне.

25.07.2023 року позивач звернувся до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу від час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 "Про мобілізаційно підготовку та мобілізацію".

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем листом від 07.08.2023 року № 6595, відмовлено у наданні відстрочки, з огляду на наявність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до вимог законодавства утримувати матір, якій встановлена група інвалідності.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи юридичну оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Суд наголошує, що на момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі- Закону № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд наголошує, що на момент прийняття оскаржуваної відповіді про відмову у відстрочці набрали чинності зміни до статті 23 Закону № 3543-XII, передбачені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" від 28.06.2023 року № 3161-IX.

Так, відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ у редакції Закону № 3161-IX мобілізації не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що його матір ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 405302 від 09.06.2023 року. Інших працездатних родичів, які зобов`язані утримувати матір немає.

Зокрема, на доведення вказаного факту позивачем було надано пояснення та підтверджуючі документи щодо того, що його бабуся ОСОБА_3 (матір ОСОБА_2 ) також є особою з інвалідністю ІІ групи, брат ОСОБА_4 - є неповнолітнім та сестра - ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи, інвалідність встановлена з дитинства.

Разом з тим судом встановлено, що матір позивача ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 .

Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.09.2022 року у справі № 292/541/22.

Відповідно до статті 76 Сімейного кодексу України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги. Умовою є те, що колишній чоловік чи колишня дружина може надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 75 Сімейного кодексу України Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Суд наголошує, що у Законі № 3543-XII сказано не "особи, які здійснюють утримання", а "особи, які зобов`язані утримувати". Тому у вказаний список включаються особи, що відповідно до закону повинні утримувати особу, незалежно від того, чи виконують вони такий обов`язок.

Відтак, оскільки інвалідність ОСОБА_2 було призначено у межах одного року від дня розірвання шлюбу, у колишнього чоловіка ОСОБА_6 виникає законний обов`язок утримувати ОСОБА_2 , за умови, що він може надавати таку матеріальну допомогу.

Однак, надані позивачем матеріали не містить відомостей, що ОСОБА_6 не може здійснювати такого обов`язку.

Принагідно, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до відповідача із надання відповідних відомостей, що підтверджують неможливість вчинення батьком утримання матері.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на позивача не поширюються положення абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки надані до заяви документи не підтверджують зазначені в статті підстави, тому оскаржувана відмова стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є правомірною.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Замостянська, 23, м. Вінниця, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович