Справа № 420/10449/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10449/23

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 19.07.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання поновити виплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не розгляду по суті його заяви від 20.03.2020р., відображену у листах від 13.05.2022р. за №8138-6043/Ф-02/8-1500/22, від 13.06.2022р. за №9467-7265/Б-02-8-1500/22, від 17.02.2023р. за №5340-2584/Б-03/8-2800/23, від 19.04.2023р. за №9011-8008/Б-02/8-1500/23;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути його заяву про поновлення виплат пенсії від 20.03.2020р., із урахуванням правової оцінки наведених в адміністративному позові застосованих чинних нормативно-правових актів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою, в якій просив перевести його пенсії з АР Крим до м.Одеса, як внутрішньо переміщену особу за довідкою від 21.03.2019р. №5106-500008384. Однак, у задоволенні його заяви відмовлено через відсутність підстав.

Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 20.03.2020р., відображену у листах від 13.05.2022р. №8138-6043/Ф-02/8-1500/22, від 13.06.2022р. №9467-7265/Б-02-8-1500/22, від 17.02.2023р. №5340-2584/Б-03/8-2800/23, від 19.04.2023р. №9011-8008/Б-02/8-1500/23. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплат пенсії від 20.03.2020р. та прийняти рішення із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 18.08.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

28.09.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

09.01.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачу - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який проживав у АДРЕСА_1 , було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З березня 2014р., у зв`язку із окупацією Автономної Республіки Крим російською федерацією, виплату пенсії за вислугу років позивачу було припинено.

Після повернення на територію України, позивача 21.03.2019р. було взято на облік як «внутрішньо-переміщену особу».

20.03.2020р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ГУ ПФУ в Одеській області 23.03.2020р. за вих.№1500-0225-10/12001 та 04.06.2020р. за вих.№1500-0225-10/34042 було направлено запити щодо пенсійної справи позивача. Однак, дотепер пенсійна справа до відповідача так і не надходила.

При цьому, відповідач своїми листами від 13.05.2022р. №8138-6043/Б-02/8-1500/22, від 13.06.2022р. №9467-7265/Б-02/8-1500/22, від 17.02.2023р. №5340-2584/Б-03/8-2800/23, від 19.04.2023р. №9011-8008/Б-02/8-1500/23 проінформував ОСОБА_1 і про порядок поновлення виплати пенсії, що, власне, і послугувало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, із неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою) 1996р., згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та набрала чинності 01.02.2007р., кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Згідно з ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений ст.44 Закону №1058-IV, згідно з якою, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням ПФУ за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів із дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або ж про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу ПФУ на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів. (ч.5 ст.45 Закону №1058-IV).

Пунктом 14-4 розділу XV Закону №1058-IV установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя.

У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м.Севастополя. Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя та не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV» (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1).

За п.1.1 розділу І цього Порядку, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу ПФУ.

Як передбачено у п.1.5 розділу І Порядку №22-1, розгляд заяв, що передбачені п.1.1 цього Розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, здійснюється з урахуванням «Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №234).

Внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014р. №637.

Абзацом 7 п.1.8 розділу І Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Відповідно до п.4.1 розділу IV Порядку №22-1, заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

За змістом п.4.3 розділу IV Порядку №22-1, створення і обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

При цьому, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п.4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Згідно з п.4.12 розділу IV Порядку №22-1, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера. Разом із тим, пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання).

Зміст наведених положень дає підстави дійти висновку, що результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення (поновлення) пенсії оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) пенсійного органу.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що, уникаючи формального підходу до оцінки дій суб`єктів владних повноважень, та з метою процесуальної економії, в судовій практиці непоодинокі випадки, коли суди розцінюють відповіді органу влади, оформлені листами, в якості рішень по суті спору. Проте, в цій ситуації спеціальний нормативний акт чітко вимагає прийняття рішення, оскільки за його відсутності, у тому числі, неможливо оцінити позицію відповідача.

Суд наголошує, що визначена Порядком №22-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог ч.2 ст.19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Як вірно встановив суд 1-ї інстанції, під час проживання на території Автономної Республіки Крим, яка з 20.02.2014р. тимчасово окупована російською федерацією, позивач не звертався до органів ПФУ про виплату йому пенсії і пенсія йому не виплачувалася. Доказів того, що позивач у цей період отримав громадянство російської федерації, суду не надано. У подальшому, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про виплату пенсії. У цій заяві позивач просив перевести виплату пенсії за новим місцем проживання, посилаючись на свій переїзд на постійне проживання з Автономної Республіки Крим до м.Одеса та наявність у нього статусу внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, доказів того, що результат розгляду порушеного позивачем у заяві від 20.03.2020р. питання відповідач оформив відповідним рішення, матеріали справи не містять.

Жодного спростування вказаних обставин відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Поряд із цим, наявні у матеріалах справи листи від 13.05.2022р. №8138-6043/Б-02/8-1500/22, від 13.06.2022р. №9467-7265/Б-02/8-1500/22, від 17.02.2023р. №5340-2584/Б-03/8-2800/23, а також від 19.04.2023р. №9011-8008/Б-02/8-1500/23 не містять в собі інформації щодо порушення порядку звернення позивача (не за формою).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, колегія суддів доходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, оскільки у встановлений строк та спосіб належним чином не розглянув заяву позивача про виплату пенсії та не прийняв по ній мотивоване рішення.

Окрім того, також слід звернути увагу і на те, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення певної дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п.36, від 01.07.2003р., наголошує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів зазначає про те, що встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень визначеним ст.2 КАС України критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Своєю чергою, зміст ч.2 ст.9 КАС України дає підстави стверджувати, що суд дійсно може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

У контексті вказаної норми, судова колегія звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин).

Водночас, у спірному випадку, суд першої інстанції частково вдався до оцінки змісту наданих відповідачем відповідей (листів), хоча відповіді пенсійного органу не містять інформації про те, що позивач звернувся до пенсійного органу із порушеного питання у неналежній формі.

Зважаючи на те, що недодержання форми поданої заяви не було підставою для її нерозгляду ГУ ПФУ в Одеській області, судова колегія доходить висновку про відсутність достатніх підстав для надання правової оцінки даним обставинам. Також, оскільки заява позивача у належний спосіб (з прийняттям відповідного рішення) розглянута не була, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки обставинам, викладеним пенсійним органом, зокрема, у листі від 17.02.2023р. за №5340-2584/Б-03/8-2800/23.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 09.08.2023р. у справі №520/5045/2020 та від 22.11.2023р. у справі №300/3457/20.

Щодо доводів про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом позову в категорії справ щодо соціального захисту є дії або ж, у даному випадку, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які, у свою чергу, можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів.

У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 07.02.2019р. у справі №295/6531/17.

У спірних правовідносинах, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.03.2020р. щодо поновлення виплати йому пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області не прийнято відповідного рішення, що, на переконання колегії суддів, є триваючою, протиправною бездіяльністю.

На час звернення позивача до суду з цим позовом не припинили існувати підстави для такого звернення, отже, є безпідставним доводи апелянта про пропущення позивачем строків звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 17.01.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко