Справа № 161/17557/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/17557/23 пров. № А/857/23434/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року (головуючого судді Рудської С.М., ухвалене у спрощеному позовному провадженні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Луцьк повний текст рішення складено 09.11.2023) у справі №161/17557/23 провадження №2-а/161/296/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кідрук Анастасії Василівни про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.10.2023 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кідрук Анастасії Василівни в якому просить скасувати постанову інспектора поліції Управління патрульної поліції у Волинській області у Волинській області старшого лейтенанта поліції Кідрук Анастасії Василівни серії ЕАТ №7894514 від 08.10.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. Вказує серед іншого, що суд ухвалюючи своє рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи. Суд не взяв до уваги його доводи та аргументи про те, що відповідач не надав суду його письмове пояснення від 08.10.2023, яке згідно статті 251 КУпАП є доказом у справі, не зажадав від нього надання суду цього доказу, не дослідив його та не надав його аргументам відповідної оцінки. Також суд не взяв до уваги, що відповідач в порушення ч.3 ст.162 КАС України не надіслав йому разом із відзивом доказу у справі копії відеозапису export-hlcrb з портативного відеореєстратора 477989 інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Волинській області ДПП Кідрук А.В. від 08.10.2023, чим порушив його права як учасника справи. Крім цього, суд не взяв до уваги його доводи та аргументи після перегляду відео, що ОСОБА_2 жодного разу не заявив інспектору поліції, що він перешкодив руху його транспортному засобу і що працівники поліції ведуть мову не про те, що він умисно поставив автомобіль щоб перешкодити виїзд транспортного засобу, а про те чи він викупив місце стоянки, чи можливо приватизував її. Також суд не врахував його доводи про те, що відповідач підтвердив доводи та аргументи про те, що стоянка ТЗ в дворі будинку здійснювалась за домовленістю між мешканцями будинку, і що інспектор поліції по факту розглядав справу про конфлікт, який виник за місце стоянки ТЗ, оскільки в своєму запереченні від 02.11.2023 представник відповідача посилаючись на наказ №76 від 17.05.2005 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» зазначив, що прибудинкові території вважаються спільним майном усіх мешканців та паркувальні місця у дворах багатоквартирних будинків також вважаються спільною власністю, а тому неможна самовільно визначати місце парковки для свого транспортного засобу. З зазначених доводів та аргументів відповідача можна зробити висновки про те, що в житловій зоні парковка ТЗ може відбуватися за домовленістю між мешканцями будинку, а тому ним не було здійснено порушення пункту 15.10 «д» ПДР, оскільки в нього з ОСОБА_2 була домовленість про спільну стоянку ТЗ та на зазначеному місці стоянки не передбачено рух транспортних засобів. Також, у житловій зоні стоянка ТЗ регламентується пунктом 26 « 26.2-6» ПДР, згідно якого у житловій зоні забороняється: б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Копією фотографії від 09.10.2023 таблички на місці стоянки підтверджуються доводи про те, що д.н.з. його ТЗ на цій табличці був стертий, ймовірно ОСОБА_2 , і що він діяв в незаконний спосіб за домовленістю з іншими особами, зазначеними ним в позовній заяві. Відеозаписом з камери його мобільного телефону стоянки від 08.10.2023 об 08:04 год підтверджуються доводи та аргументи про те, що між ним та ОСОБА_2 була домовленість про спільну стоянку наших ТЗ, про те, що він повідомляв йому, що буде виїжджати о 08:00 годині, і щоб він надасть йому безперешкодно виїхати, і про те, що в нього не було умислу на порушення вимог п. 15.10 «д» ПДР України. Копією фото від 19.10.2023 огорожі біля будинку АДРЕСА_1 підтверджуються доводи про те, що його табличка була знята та викрадена, ймовірно самим ОСОБА_2 , і що стосовно нього були продовжені протиправні дії. Заявою про вчинення кримінального правопорушення від 30.10.2023 поданою УПП у Волинській області підтверджуються доводи про те, що стосовно нього вчинено кримінальне правопорушення, та ймовірно ОСОБА_2 викрадено металеву табличку, яка є його власністю та є доказом у цій справі. Копіями конверта 162X230 мм та конверта з диском та копіями конверта 114X162 мм та конверта з диском підтверджуються доводи про те, що відповідач не надіслав йому разом з копією відзиву копію відеозапису export-hlcrb з портативного відеореєстратора 477989 інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Волинській області ДПП Кідрук А.В. від 08.10.2023, а надіслав його лише 02.11.2023 з запереченням на відповідь на відзив, чим обмежив його права щодо подання заяв, надання пояснення суду, наведення своїх доводів, міркувань щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Таким чином, у мотивувальній частині рішення суд не зазначив про надані ним докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, не надав оцінку кожному його аргументу щодо наявності підстав для задоволення його позову, а також не застосував норми права, на які він посилався, і не зазначив про мотиви їх не застосування.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Відповідачі в судове засідання апеляційного розгляду не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 08.10.2023 року інспектором роти № 4 БУПП у Волинській обл. ст. лейтенантом поліції Кідрук А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАТ № 7894514 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 08.10.2023 року о 09:48, в м. Луцьку по вул. Д. Гордіюк, 20-А, керуючи автомобілем HUYDAI Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку у місці де транспортний засіб, що зупинився унеможливив рух інших транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.10 «д» ПДР України (а.с. 7).

Не погодившись із даною постановою про адміністративне правопорушення позивач звернувся до суду щодо її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП доведена відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпункт «д» пункту 15.10 Правил дорожнього руху встановлює, що стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно із вимогами частини 3 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до положень підпунктів 3, 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частин 1, 2 статті 222 КУпАП, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься частина 3 статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Апеляційним судом на підставі матеріалів справи враховується, що згідно рапорту від 08.10.2023 року надійшло повідомлення зі служби 102, заявник ОСОБА_2 про те, що 08.10.2023 о 09:38 за адресою: м. Луцьк, вул. Домни Гордіюк, 20-А, Водій відсутній, повідомив, що сусід припаркував авто з порушенням ПДР, заявник не може виїхати, рекомендовано звернутися до муніципальної варти. Надано н/т до муніципальної варти (а.с. 22), тобто доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 жодного разу не заявив інспектору поліції, що він перешкодив руху його транспортному засобу і що працівники поліції ведуть мову не про те, що він умисно поставив автомобіль щоб перешкодити виїзд транспортного засобу, а про те чи він викупив місце стоянки, чи можливо приватизував її є спростованими, адже заявником на лінію 102 був ОСОБА_2 , який вже вказав про порушення під час виклику працівників поліції.

Згідно відеозапису із нагрудного відеореєстратора інспектора поліції наданого до суду поліцією є підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови щодо винуватості позивача у вчиненні наведеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, оскільки по прибуттю працівників поліції на місце виклику було виявлено, що автомобілем HUYDAI Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено стоянку в такий спосіб, який фактично унеможливив рух транспортного засобу RENAULT Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 , працівниками поліції було з`ясовано, що транспортний засіб HUYDAI Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 та саме він 07.10.2023 року у вечірню пору здійснив стоянку у тому місці, в якому автомобіль знаходився аж до прибуття працівників поліції, чим порушив підпункт «д» пункту 15.10 Правил дорожнього руху, за що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП.

Колегія суддів вважає правильними висновки і обґрунтування суду першої інстанції, що факт саме здійснення стоянки з порушенням вимог підпункту «д» пункту 15.10 Правил дорожнього руху, позивачем підтверджується особисто, в жодній мірі не оспорюється, а його доводи про відсутність в своїх діях події та складу адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 122 КУпАП, зводяться до його власного трактування подій, які мали місце за його участі 08.10.2023 року близько 09:48, за адресою: м. Луцьк, вул. Домни Гордіюк, 20-А з урахуванням прибудинкової території вказаного будинку та періоду проживання у ньому, а також наявності таблички на місці стоянки транспортного засобу RENAULT Laguna, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відносно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції частини 3 статті 162 КАС України, оскільки відповідач не надіслав йому разом із відзивом доказу у справі копії відеозапису export-hlcrb з портативного відеореєстратора 477989 інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Волинській області ДПП Кідрук А.В. від 08.10.2023, то колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції у вказаному допущено порушення процесуальних норм, однак таке порушення не вплинули на правильність прийнятого рішення у даній справі, що у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України не є підставою для скасування або зміни оскарженого рішення суду.

З огляду на викладене та проаналізувавши відповідні матеріали справи доводи апелянта колегія суддів дійшла висновку, що постанова у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7894514 від 08.10.2023 є правомірною, а тому прийняте рішення інспектором поліції Кідрук А.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, суд не встановив порушень при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови, а викладені доводи позивача не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності, відповідно судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року у справі №161/17557/23 провадження №2-а/161/296/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

С.П. Нос

Повний текст постанови складено 15.01.2024