Справа № 943/2213/23
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/2213/23
Провадження № 2-а/943/25/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Відділення поліції №2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Климок Марти Ігорівни та Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8160429 від 17.11.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн., а також просить закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення та стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що 17 листопада 2023 року інспектором СРПП ВП №2 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Климок Мартою Ігорівною була винесена постанова про накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 1190 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що виразилось у тому, що позивачка начебто 17.11.2023 року о 20 годині 45 хвилин на вулиці Поповича, 7 у місті Буську Золочівського району Львівської області керувала транспортним засобом марки «SUBARU OUTBACK», реєстраційний номер НОМЕР_1 із номерним знаком, що не освітлювався, чим порушила п. 2.9 «в» ПДР України. Оскаржувану постанову позивачка вважає незаконною, оскільки нею не було вчинено діяння, що містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки вказаний транспортний засіб перебуває у приватній власності її чоловіка ОСОБА_2 17.11.2023 до 20 год. 30 хв. позивачка перебувала вдома на АДРЕСА_1 та вирішила поїхати ним за продуктами у супермаркет АТБ на вул. Львівська, 40 в м. Буську. Перед тим вона увімкнула двигун автомобіля, обійшла навколо автомобіля, ретельно перевіривши його зовнішні освітлювальні прилади, які справно працювали, у т.ч. підсвітка номерного знаку, після чого поїхала в АТБ. Після виходу з супермаркету позивачка завела вказаний транспортний засіб, переконалася у справності всіх світлових приладів автомобіля та підсвічування номерного знаку, які працювали, позивачка поїхала ним додому. Рухаючись по місту, вона здійснила наїзд на одну з вибоїн на вул. Петрушевича в м. Буську, після чого на вул. Поповича її зупинили працівники поліції, інспектор якої висловила претензію, що не працює підсвітка номерного знаку, на що позивачка повідомила про справність усіх зовнішніх світлових приладів автомобіля до моменту зупинки її поліцією та неможливість нею виявити це в ході руху автомобіля, якій залишилось проїхати до 300 метрів додому. Разом із тим, позивачка зателефонувала своєму чоловікові ОСОБА_2 та повідомила йому про зупинку поліцейськими та виявлену ними технічну несправність, на що він порадив позивачці натиснути рукою на підсвітку номерного знаку, який після цього одразу засвітився, що позивачка зафіксувала на телефон та повідомила поліцейську ОСОБА_3 , однак остання проігнорувала це та повідомила, що складає постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Тому позивачка вважає дії поліцейської протиправними, оскільки позивачка протягом 5 років керування транспортними засобами жодного разу не піддавалась адміністративному стягненню, усунула тимчасову несправність підсвітки номерного знаку в присутності поліцейської, яка не звертала на це уваги. Крім того, позивачка вважає вказану постанову незаконною, оскільки нею порушені права позивачки, не надано жодних доказів на підтвердження вказаного правопорушення, відсутні докази вини позивачки в скоєнні інкримінованого правопорушення, а оскаржувана постанова сама по собі не може слугувати доказом вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення та є лише формою його фіксації, а жодних доказів винуватості позивачки в цьому відповідачами не надано. При цьому, на думку позивачки, у даному випадку відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки під час керування транспортним засобом технічна несправність настала раптово та не з її вини, позивачка об`єктивно не бачила факту зникнення підсвічування номерного знаку, яка була усунута при участі працівників поліції. Також інспектором Климок М.І. неповно з`ясовано обставини справи, її висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а також поліцейською не надано позивачці можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Відтак, оскільки поліцейською було винесено незаконну постанову, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, а також порушено права позивачки, а тому просить даний позов задовольнити.

Ухвалою судді від 24.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач: ГУНП у Львівській області своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку та строк досі не скористався, незважаючи на отримання ухвали суду про відкриття провадження у цій справі та позовної заяви з додатками (30.11.2023).

Відповідач: інспектор СРПП ВП №2 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Климок М.І. своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку та строк досі не скористалася, незважаючи на скерування на адресу відповідачки ухвали суду про відкриття провадження у цій справі та позовної заяви з додатками (поштовий конверт з матеріалами повернувся до суду за закінченням терміну зберігання 08.12.2023).

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора відділення поліції №2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Климок Марти Ігорівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8160429 від 17.11.2023, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн., що 17 листопада 2023 року о 20 годині 45 хвилин на вулиці Поповича, 7 у місті Буську Золочівського району Львівської області ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «SUBARU OUTBACK», реєстраційний номер НОМЕР_1 із номерним знаком, що не освітлювався, чим порушила п. 2.9 «в» ПДР України (керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим).

Пунктом п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий, а також із номерним знаком, який забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, згідно положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в Постанові Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертизи.

Проте, судом встановлено, що виходячи із положень вищезгаданих статей КУпАП, відповідачем ОСОБА_3 при винесенні оскаржуваної постанови не було виконано вимог цих статей, зокрема не надано жодних доказів на обгрунтування допущеного позивачкою правопорушення, зважаючи на те, що на цьому настоює позивачка ОСОБА_1 , категорично заперечуючи факт такого правопорушення. Також не додано таких доказів працівником відповідача до оскаржуваної постанови серії ЕАТ №8160429 від 17.11.2023, а вказана постанова у графі під №7 «до постанови додаються» містить зазначення «відеозапис», без наведення його ідентифікуючих ознак та без зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. При цьому, жодних доказів, зокрема, відеозапису на підтвердження скоєного позивачкою адміністративного правопорушення відповідачами до суду надано не було, а своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку та строк із наданням до суду доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачі не скористалися.

Крім того, в силу норми частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

При цьому, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, яка ставиться у вину позивачки, характеризується виключно умисною формою вини (коли правопорушник усвідомлює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає її шкідливі наслідки і бажає їх або свідомо допускає настання цих наслідків). Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Згідно вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Натомість, відповідачами в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено в діях позивачки ОСОБА_1 умислу на вчинення інкримінованих дій, передбачених частиною першою статті 121-3 КУпАП.

Разом із тим, позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що перед початком руху вона обстежувала транспортний засіб на предмет виявлення несправностей, зокрема, увімкнувши двигун автомобіля, вона обійшла навколо автомобіля, ретельно перевіривши його зовнішні освітлювальні прилади, які справно працювали, у т.ч. підсвічування номерного знаку, після чого поїхала в супермаркет АТБ. Після виходу з супермаркету позивачка завела вказаний транспортний засіб, переконалася у справності всіх світлових приладів автомобіля та підсвічування номерного знаку, які працювали, після чого поїхала ним додому. Тому позивачка наполягала на тому, що підсвічування номерного знаку до моменту зупинки її поліцейськими справно працювала. Також позивачка покликалась на відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки під час керування транспортним засобом технічна несправність настала раптово та не з її вини, позивачка об`єктивно не бачила факту зникнення підсвічування номерного знаку, яка була усунута при участі працівників поліції.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 до позовної заяви долучила фотоматеріали з місця зупинки її працівниками поліції у м. Буську по вул. Поповича, 7, з яких убачається, що на місці зупинки знаходиться транспортний засіб марки «SUBARU OUTBACK» (р.н.з. НОМЕР_1 ), яким керувала позивачка ОСОБА_1 , позаду якого стоїть транспортний засіб поліції марки «RENAULT DUSTER» (р.н.з. НОМЕР_2 ). Цими ж фотоматеріали також підтверджується те, що задній номерний знак автомобіля марки «SUBARU OUTBACK» (р.н.з. НОМЕР_1 ) підсвічується.

Однак, такі доводи позивачки відповідачами всупереч приписам статті 251 КУпАП та статті 77 КАС України не були спростовані.

При цьому, суд погоджується із доводами позивачки у позовній заяві в частині того, що оскаржувана нею постанова відповідача сама по собі не може слугувати доказом вини позивачки в скоєнні адміністративного правопорушення та є лише формою його фіксації. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року в справі №338/1/17, де колегія суддів вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Крім того, незважаючи на вказані обставини, відповідачами не надано до суду доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, зокрема того, що позивачка умисно керувала транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлювався, оскільки відповідачами не надано жодних матеріалів, на підставі яких було прийнято рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, а відтак у суду відсутня можливість встановити, якими доказами керувався працівник відповідача, дійшовши висновку про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява№ 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17), згідно якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення нею правопорушення, як і відсутність доказів на умисне порушення позивачкою приписів пункту 2.9 «в» ПДР України, а також до оскаржуваної постанови відповідачами не додано жодних доказів на підтвердження адміністративного правопорушення, а відповідачі не скористалися своїм право на подання відзиву на позовну заяву. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивачки ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень із закриттям справи про адміністративне правопорушення (п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України) виключно в частині заявлених вимог до Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Натомість, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора ВП №2 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Климок Марти Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, оскільки такі заявлені до поліцейського, як неналежного відповідача в цій справі.

Як роз`яснив Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 10.06.2020 року в справі №440/696/18, що працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення. Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень в адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Відтак, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі з`ясовано, що зазначений позивачкою як відповідач - інспектор СРПП ВП №2 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Климок М.І., є неналежним відповідачем у цій справі, виходячи із вищенаведених мотивів.

Оскільки позов заявлено до неналежного відповідача (інспектора Климок М.І.), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поліцейської, як неналежного відповідача в цій справі.

Крім того, ураховуючи задоволення цього позову на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає відшкодуванню сплачений позивачкою судовий збір в сумі 536,80 грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.11.2023, який слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУНП у Львівській області на користь позивачки ОСОБА_1 , що відповідатиме положенню частини першої статті 139 КАС України.

Ураховуючи наведене і керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 10, 48, 77, 78, 132, 139, 143, 242-246, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Відділення поліції №2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Климок Марти Ігорівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8160429 від 17.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора Відділення поліції №2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Климок Марти Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, місто Львів, вулиця Генерала Григоренка, 3; ).

Відповідач: інспектор СРПП Відділення поліції №2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенант поліції Климок Марта Ігорівна (80500, Львівська область, м. Золочів, вул. Шашкевича, 43).

Повний текст судового рішення виготовлено: 17.01.2024 року.

Суддя І. Б. Кос