Справа № 400/13262/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

18 січня 2024 р.справа № 400/13262/23
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в загальному позовному провадженні, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачіввідповідач 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, відповідач 2: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі відповідач 1 або ТУ ДСА України в Миколаївській області) та Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2 або ДСА України), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за вересень 2023 р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 грн.;

2) зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області провести нарахування суддівської винагороди на підставі ст. 135 ч. 2, 3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходячи з базового розміру посадового окладу суддів 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 р., а саме в сумі 2 684 грн., щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за вересень 2023 р.;

3) визнати протиправним дії ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Миколаївській області в повному обсязі асигнувань на проведення видатків з виплати суддівської винагороди за вересень 2023 р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2023 р. в розмірі 2 684 грн.

4) зобов`язати ДСА України забезпечити ТУ ДСА України в Миколаївській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати суддівської винагороди за вересень 2023 р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2023 р. в розмірі 2 684 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що працює на посаді судді Веселинівського районного суду Миколаївської області. В вересні 2023 р. ТУ ДСА України в Миколаївській області нараховувало та виплатило позивачу суддівську винагороду в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102 грн. Позивач вважає, що застосування відповідачем такої розрахункової величини суперечить Закону України "Про судоустрій і статус суддів", порушує гарантії незалежності судді, так як при нарахуванні суддівської винагороди відповідачу 1 слід застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 р. і який Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" закріплено на рівні 2 684 грн.

Відповідач 1 подав відзив, в якому позов не визнав. Свою позицію аргументував тим, що для визначення розміру суддівської винагороди позивача з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 684 грн. не має підстав, так як Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" окремо для суддів визначена така розрахункова величина, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", який складає 2 102 грн. і саме виходячи з цього показника ТУ ДСА України в Миколаївській області повинно розраховувати суддівську винагороду позивача. За наявності правової норми, яка окремо для суддів визначає розмір прожиткового мінімуму, відповідач 1 не вправі не виконувати її приписи.

Відповідач 2 також позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що виключно Законом України Про державний бюджет на відповідний рік визначаються будь-які видатки.

Одночасно, у відзиві відповідач 2 заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерство фінансів України та Кабінет Міністрів України, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання представники учасників справи не з`явились.

Відповідно до си. 205 ч. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеної норми, суд розглянув справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 135 ч. 2, 3 п. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачає визначення розміру суддівської винагороди у конкретному цифровому виразі, а лише встановлює порядок її розрахунку.

Так, суддівська винагорода складається з 2 елементів - посадового окладу і 4 видів доплат. В свою чергу, посадовий оклад розраховується в кількості прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Конкретний розмір прожиткового мінімуму встановлюється на кожен рік законом про державний бюджет на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено, що в 2023 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 р. для працездатних осіб складає 2 684 грн.

Одночасно, цим же Законом для суддів введено окремий прожитковий мінімум, а саме "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня", який складає 2 102 грн., що є меншим показником порівняно із загальним прожитковим мінімумом для всіх інших працездатних осіб.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду визначає в прожиткових мінімумах для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Запроваджена Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" така категорія як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня", в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" відсутня.

Стаття 135 ч. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, будь-які інші нормативні акти не можуть змінювати як сам порядок розрахунку суддівської винагороди, так і окремі складові елементи цього порядку, в тому числі передбачену законом розрахункову величину у виді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, підміняючи її будь-якою іншою розрахунковою величиною.

Суд наголошує, що статус судді є конституційним і як Конституцією України, так і Законом України "Про судоустрій і статус суддів" запроваджена низка гарантій, які забезпечують незалежність судді, невід`ємною складовою частиною якої є належне матеріальне забезпечення як працюючих суддів, так і суддів у відставці.

Суд розцінює наявність в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" чітко визначеного алгоритму розрахунку суддівської винагороди, елементом якого є така дефініція, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, як одну з таких гарантій.

Для розрахунку розміру суддівської винагороди позивача слід брати до уваги виключно той показник, який передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів", як єдиним нормативним актом, який може визначати розмір суддівської винагороди, а саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено на рівні 2 684 грн.

В той же час суд вважає, що в діях відповідачів протиправність відсутня, так як за наявності в Законі України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" окремої спеціальної норми, яка визначає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді і який складає 2 102 грн. та за умови чинності цієї норми, обидва відповідача не вправі її не ігнорувати, а для застосування іншої величини прожиткового мінімуму, відповідачі не наділені правозастосовчими повноваженнями.

Позивач просить суду покласти на відповідача обов`язок нарахувати суддівську винагороду за вересень 2023 р., але суд вважає, що саме лиш нарахування суддівської винагороди, залишає можливість відповідачу 1 не виплачувати її.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття ст. 245 ч. 2 п. 10 КАС України передбачає, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Використовуючи надане суду право, слід покласти на ТУ ДСА України в Миколаївській області обов`язок нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за вересень 2023 р. з урахуванням висновків суду в цій справі.

Позивач також просить суд зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області здійснити нарахування суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків, але як слідує з відзивів відповідачів, спору щодо наявності у позивача права на доплату за вислугу років в розмірі 30 відсотків не існує, відповідачі заперечують тільки право позивача на розрахунок його суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 684 грн.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання протиправними дій ДСА України щодо відсутності фінансування ТУ ДСА України в Миколаївській області для виплати позивачу суддівської винагороди в належному розмірі та покладення на ДСА України відповідного обов`язку, так як питання фінансування не входить до предмету доказування в даній справі, адже відповідачі не посилаються на відсутність коштів для виплати позивачу суддівської винагороди.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось, так як учасники справи не подали доказів їх понесення.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ) Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, 54001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівську винагороду за вересень 2023 р., виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 р. складає 2 684 грн., з урахуванням раніше виплаченої суддівської винагороди.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз