Справа № 240/8668/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8668/23

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

17 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників відповідача: Довгалюка В.С., Фамілярського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області щодо:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до обмеження максимального розміру його пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2023, без обмеження її максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року позов задоволено.

Судове рішення мотивоване тим, що положення частини сьомої статі 43 Закону № 2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру з 01.01.2020 з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскільки перевищення максимального розміру пенсії позивача у спірних правовідносинах стало результатом перерахунку пенсійної виплати в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону №3668, то до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку, і відповідно положення частини третьої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, при цьому обмеження пенсії відповідно до ст.43 Закону № 2262 до даних правовідносин застосовуватися не можуть.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, відкривши провадження у даній справі, призначив останню до розгляду в порядку письмового провадження.

В подальшому, ухвалою від 09 січня 2024 року дана справа була призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо проведення виплати його пенсії з обмеженням її максимального розміру, починаючи з 01.01.2023, протиправною та такою, що порушила його права на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, з мотивувальної частини позову суд дійшов до висновку, що позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо проведення виплати його пенсії з обмеженням її максимального розміру, починаючи з 01.01.2023, протиправною та такою, що порушила його права на належне пенсійне забезпечення, оскільки з 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262, яка обмежувала максимальний розмір пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, відсутня як правова норма, а тому обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним

З метою забезпечення додержання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України щодо всебічного та об`єктивного розгляду адміністративної справи, апеляційним судом ухвалою від 09 січня 2024 року витребувано матеріали пенсійної справи позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/24051/21 Позивачу з 16.12.2021 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 «Закону України Про статус і соціальний захист громадян які постраждали від наслідків чорнобильської катастрофи», у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Після проведення перерахунку пенсії Позивача його розмір перевищив максимально можливий відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі закон 3668-VI), у зв`язку з чим розмір пенсії був визначений із обмеженням максимальним розміром.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, позивач звернувся з позовом до суду.

Так, суд першої інстанції, з посиланням на положення Закону №2262-XII, висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 20 грудня 2016 року (справа № 7-рп/2016), дійшов правильного висновку про наявність у отримувачів пенсії відповідно до Закону №2262-XII права на отримання пенсії, призначеної на підставі положень Закону №2262-XII, без обмеження її максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Разом з тим, з матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, що не було досліджено та встановлено судом першої інстанції та має ключове значення для правильного вирішення справи, а тому колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом першої інстанцій принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи

У галузі дії принципу офіційності адміністративний суд зобов`язаний дослідити за власною ініціативою важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучити їх до провадження та встановити їх правдивість. Таким чином, адміністративний суд поряд з активністю сторін у доведенні їх тверджень бере на себе ініціативу під час розгляду адміністративної справи.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі «змушує» адміністративний суд долучатися до процесу доказування в адміністративній справі.

Тобто, суд констатує, що висновки суду першої інстанцій при задоволенні позовних вимог є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України, відповідно до наступного.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми й види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Колегія суддів вказує, що визначальним питанням для вирішення цієї справи є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Так, за змістом статті 2 Закону №3668-VI, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №1058-IV, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до ст.27 Закону №1058-XII, положення частини третьої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Колегія суддів вважає, що положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме щодо надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

З моменту внесення змін до Закону №1058-IV питання призначення та перерахунку пенсій працівникам врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 27, частиною третьою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI слід здійснювати в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії:

1) особи, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI,

2) особи, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом.

Виділення осіб другої категорії, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, а відтак - до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Крім того, заслуговує на увагу той факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Водночас, з часу набрання чинності вказаним Законом, він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлює особливе регулювання щодо застосування обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених частиною третьою статті 27 Закону №1058-IV.

Викладені вище висновки щодо застосування статті 2, абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі №580/234/19, від 17 вересня 2020 року у справі №826/11471/18, від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, а також Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2020 року у справі №280/5154/19, від 24 вересня 2020 року у справі №640/5854/19, від 30 грудня 2021 року у справі №500/101/21, від 12 січня 2022 року у справі №140/16989/20, від 5 травня 2022 року у справах №580/3812/21, №580/4123/21, №260/962/20, №460/830/21 та від 5 липня 2022 року у справі №580/5431/21.

Оскільки внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний, то з огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини третьої статті 27 Закону №1058-IV, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про виплату призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Також у цій справі Суд вважає за необхідне урахувати висновки Європейського суду з прав людини у справі "Grudiс v. Serbia" щодо того, що у сфері соціального законодавства, у тому числі у сфері пенсійних виплат, держави користуються широкою свободою розсуду, що в інтересах соціальної справедливості та економічного добробуту може законно змусити їх коригувати, обмежувати або навіть зменшувати розмір пенсійних виплат, які, як правило, виплачуються кваліфікованому населенню (заява № 31925/08, пункт 72).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснюючи апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосовано норми Закону №1058-IV, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 січня 2024 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.