Справа № 380/17811/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/17811/23 пров. № А/857/19179/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року (головуючий суддя: Брильовський Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 31.07.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 19.12.2022 щодо відмови виготовити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на листопад 2019 року із зазначенням відомостей про доплату за науковий ступінь кандидата наук 15% від посадового окладу та доплату за вчене звання доцента 25% від посадового окладу;

- зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» виготовити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на листопад 2019 року із зазначенням відомостей про доплату за науковий ступінь кандидата наук 15% від посадового окладу та доплату за вчене звання доцента 25% від посадового окладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у виданій відповідачем довідці у таких її складових як доплата за науковий ступінь, доплата за вчене звання безпідставно було занижено величину в процентному виразі у кожній із зазначених складових. Застосування відповідачем положень підпунктів 5 і 6 пункту 5 постанови № 988 при формуванні довідки, призвело до зменшення доплат у відсотковому відношенні з 15% до 5% за науковий ступінь та з 25% до 5% за вчене звання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента - 25%.

Зобов`язано Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» видати та направити у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 довідку про грошове забезпечення із зазначенням у ній таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15%, доплата за вчене звання доцента - 25%.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що на момент призначення позивачу пенсії діяла Постанова № 1294, яка визначала доплату за науковий ступінь - 15% та доплату за вчене звання - 25%, однак на час проведення перерахунку пенсії (01.01.2016) діяла Постанова КМУ № 988, згідно п. 5 якої, розмір доплат за науковий ступінь та вчене звання встановлено у розмірі - 5% посадового окладу кожна.

Крім цього, зазначив, що позивач звернувшись до суду із цим позовом 31.07.2023, пропустив шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України.

Позивач, 04.12.2023 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992.

Згідно з дипломом кандидата наук серії КН від 27 листопада 1996 року рішенням спеціалізованої вченої ради Харківського державного технічного університету будівництва та архітектури позивачу присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук.

Відповідно до атестату доцента серії НОМЕР_1 від 20 червня 2002 року позивачу присвоєно вчене звання доцента кафедри інформатики та спеціальної техніки.

Позивач, 29 червня 2023 року звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» із заявою про підготовку та направлення до ГУ ПФУ у Львівській області оновленої довідки станом на листопад 2019 ро про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з зазначенням усіх видів грошового забезпечення із зазначенням доплати за науковий ступінь в розмірі 15% та доплати за вчене звання в розмірі 25%.

Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» листом від 20.07.23 року № 33/34-2874 відмовила у виготовленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на листопад 2019 року, із включенням доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% посадового окладу та доплати за вчене звання доцента 25% посадового окладу.

Позивач, вважаючи протиправну бездіяльність відповідача щодо відмови в оформленні та направленні до пенсійного фонду оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у видачі та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про його грошове забезпечення з урахуванням таких складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% та доплата за вчене звання у розмірі 25%, оскільки спеціальним стосовно науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, є саме нормативно правовий акт вищої юридичної сили Закон України «Про вищу освіту», який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991, передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї ж норми визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Закон України «Про освіту» № 1556-VII від 01.07.2014 (далі Закон № 1556-VI) встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1556-VII законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Згідно п. 6-1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1556-VII, заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання - заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах середнього та вищого складу Національної поліції України, начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 1556-VII, державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми нормативно-правовими актами встановлювати особливі вимоги щодо: 1) управління відповідними вищими військовими навчальними закладами, закладами вищої освіти із специфічними умовами навчання, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти та організації освітнього процесу в них; 2) діяльності та повноважень органів управління і громадського самоврядування у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) кандидатів на посади керівників (заступників керівників) відповідних вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти; 4) призначення та звільнення з посад керівників (заступників керівників) відповідних вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, їх структурних підрозділів; 5) додаткових до визначених стандартами вищої освіти компетентностей та програмних результатів навчання за відповідними освітніми програмами, порядку розроблення та затвердження освітніх програм у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 6) формування переліку спеціалізацій підготовки здобувачів спеціалізованої освіти у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) кандидатів на посади педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників та конкурсного відбору на посади педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) реалізації прав і обов`язків педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 9) відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення курсантів, слухачів, ад`юнктів (аспірантів), докторантів, які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 10) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів в ад`юнктурі (аспірантурі) та докторантурі у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 11) нормативів чисельності курсантів, слухачів, ад`юнктів (аспірантів), які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, на одну посаду науково-педагогічного працівника; 12) порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 13) формування індивідуальних навчальних планів та індивідуальних освітніх траєкторій здобувачів вищої освіти; 14) практичної підготовки осіб, які здобувають вищу освіту у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання), а особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників.

Водночас, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України «Про вищу освіту» № 1556-VII від 01.07.2014.

Згідно з частиною другою статті 59 Закону № 1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Підпунктом 8 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1556-VII визначено, що після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.

Вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання незалежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є кандидатом наук, що підтверджується відповідним дипломом серії КН від 27 листопада 1996 року (а. с. 23),

Відповідно до атестату доцента серії ДЦ № 004969 від 20 червня 2002 року позивачу присвоєно вчене звання доцента кафедри інформатики та спеціальної техніки (а. с. 24).

Згідно розрахунку вислуги років на пенсію полковника ОСОБА_1 , позивач проходив службу у Львівському пожежно-технічному училищі МВС СРСР та у Львівському державному університеті внутрішніх справ (а. с. 83-85).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, зокрема, відповідно до п.п 8 п. 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1556-VII, науковий ступінь ОСОБА_1 прирівнюється до ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника до вченого звання старшого дослідника, що у свою чергу свідчить, що при визначенні доплати за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь (кандидат наук) у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання (доцент, старшого дослідника) - 25 % посадового окладу відповідно до частини 2 статті 59 Закону № 1556-VII.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 47 від 06.05.2021 розміри доплат за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання старшого наукового співробітника, позивачу встановлено відповідно до підпунктів 2 та 3 пункту 6 постанови № 704 - у розмірі 5% посадового окладу кожна (а. с. 19).

Обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за вчене звання старшого наукового співробітника (доцент) у розмірі 5% кожна, відповідач посилається на те, що грошове забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, визначається відповідно до норм постанови № 704.

Так, відповідно до підпунктів 2 та 3 пункту 6 постанови № 704 доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання відповідача, що доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за вчене звання старшого наукового співробітника (доцент) визначається відповідно до норм постанови № 704.

Оскільки, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону № 1556-VII, якими, зокрема частиною 2 статті 59, установлено доплати за науковий ступінь (кандидат наук) - не менше 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання (доцент) - не менше 25 відсотків посадового окладу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені підпунктом 2 пункту 6 постанови № 704, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону № 1556-VII.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання, у спірних правовідносинах, слід застосовувати норму частини 2 статті 59 Закону № 1556-VII, а не положення підзаконного акта - постанови № 704.

Аналогічні висновки щодо визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 380/24050/21.

Щодо покликання апелянта, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, у цій справі спір виник у зв`язку з відмовою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» у підготовці та наданні до ГУ ПФУ довідки про розмір грошового забезпечення, зокрема про доплату за науковий ступінь кандидата наук 15% від посадового окладу та доплату за вчене звання доцента 25% від посадового окладу, що враховується для перерахунку пенсії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки за наслідками розгляду цієї справи встановлено неправомірні дії відповідача щодо визначення доплати за науковий ступінь та вчене звання у довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, які впливають на соціальне забезпечення позивача щодо можливості отримання пенсії у більшому розмірі, а тому застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізації позивачем права, передбаченого статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення у межах визначених статтею 51 цього Закону строків.

Разом з тим, обмеження права пенсіонера, що отримує пенсію на підставі норм Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок належної йому пенсії, який проведено несвоєчасно через ненадання довідки про розмір грошового забезпечення відповідними державним органом, з якого позивач звільнився на пенсію, будь-яким строком є неприпустимим з огляду на приписи статті 51 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі № 380/1907/23.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки при визначенні доплати за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь (кандидат наук) у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання (доцент, старшого дослідника) - 25 % посадового окладу відповідно до частини 2 статті 59 Закону № 1556-VII.

Таким чином, апеляційна скарга Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат на користь відповідача не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 380/17811/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар