Справа № 320/24776/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року № 320/24776/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_2 ) з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича (далі по тексту також відповідач, Приватний виконавець Солонько М.М.), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про визначення розміру витрат виконавчого провадження №54414349 від 10.07.2023.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що відповідачем до додаткових витрат віднесено мінімальні витрати виконавчого провадження, що прямо заборонено вимогами Інструкції №512/5. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не деталізовано та не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження вартості офісного паперу, швидкозшивача, файлу та кількості його використання у виконавчому провадженні, документів на підтвердження того, що вартість заправки картриджа принтера становить 800 грн, кількості надрукованих аркушів виконавчого провадження, а також підтверджуючих документів на понесення витрат (платіжні інструкції, договори, рахунки, видаткові накладні тощо).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням Діловодство спеціалізованого суду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Постановою приватного виконавця Солонька М.М. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 10.07.2023 ВП №65514349 визначено для боржника ( ОСОБА_1 ) додаткові витрати виконавчого провадження у розмірі 1974,00 грн, які складаються з виготовлення документів виконавчого провадження та інших витрат 1067,00 грн (папір офісний 240 грн, швидкозшивач 9 грн, файли 3 грн, тонер, картридж принтера 800 грн, канцтовари 15 грн); пересилання документів виконавчого провадження 907,00 грн (знаки поштової оплати (марки) 739 грн, конверти 36,00 грн, послуги поштового зв`язку 132,00 грн).

Означена постанова винесена у межах виконавчого провадження №65514349 з виконання виконавчого листа №760/30615/19, виданого 01.03.2021 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 130794,40 грн та судового збору у розмірі 1921 грн, усього 132715,40 грн.

У постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 10.07.2023 ВП №65514349 зазначено, що 10.07.2023 до приватного виконавця надійшла заява про закінчення виконавчого провадження від боржника, до якої долучено постанову Київського апеляційного суду від 22.06.2023 у справі №760/30615/19-ц, якою скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2020 та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхове відшкодування в сумі 76726,62 грн. В ході проведення виконавчих дій здійснено витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій за особисті кошти приватного виконавця, які підлягають стягненню з боржника.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цього рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (далі за текстом Закон №1403-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1403-VIII передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Як передбачено абзацом 2 частини першої статті 19 Закону №1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно частини першої статті 27 Закону №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 10 Закону №1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абзацу 1 пункту 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі за текстом Інструкція №512/5), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами..

Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частин другої та третьої статті 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України.

З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України (абзац 2 частини десятої статті 31 Закону №1403-VIII).

Пунктом 2 Розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України 2830/5 від 29.09.2016 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», положеннями якого передбачені такі види витрат виконавчого провадження:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, спеціалістів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Оплата вчинюваних нотаріальних дій.

10. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України « 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

11. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Приписами пунктів 1 та 2 Розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції №512/5, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні (абзац 6 пункту 2 Розділу VI Інструкції №512/5).

Згідно частинами десятою, одинадцятою статті 31 Закону №1403-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України.

З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України.

Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Як встановлено судом, відповідачем 10.07.2023 винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 1974,00 грн.

У мотивувальній частині спірної постанови зазначено, що для боржника ( ОСОБА_1 ) визначено додаткові витрати виконавчого провадження у розмірі 1974,00 грн, які складаються з виготовлення документів виконавчого провадження та інших витрат 1067,00 грн (папір офісний 240 грн, швидкозшивач 9 грн, файли 3 грн, тонер, картридж принтера 800 грн, канцтовари 15 грн); пересилання документів виконавчого провадження 907,00 грн (знаки поштової оплати (марки) 739 грн, конверти 36,00 грн, послуги поштового зв`язку 132,00 грн).

Означена постанова винесена у межах виконавчого провадження №65514349 з виконання виконавчого листа №760/30615/19, виданого 01.03.2021 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 130794,40 грн та судового збору у розмірі 1921 грн, усього 132715,40 грн.

У постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 10.07.2023 ВП №65514349 зазначено, що 10.07.2023 до приватного виконавця надійшла заява про закінчення виконавчого провадження від боржника, до якої долучено постанову Київського апеляційного суду від 22.06.2023 у справі №760/30615/19-ц, якою скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2020 та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхове відшкодування в сумі 76726,62 грн. В ході проведення виконавчих дій здійснено витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій за особисті кошти приватного виконавця, які підлягають стягненню з боржника.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.08.2022 у справі №640/4440/21 зазначено, що мотивувальна частина постанови повинна містити детальний розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Водночас, дослідивши текст спірної постанови, судом встановлено, що заявлений у ній розрахунок не містить конкретизації та обґрунтування вартості витрат виконавчого провадження як то кількість витраченого офісного паперу, швидкозшивача, файлів, не обґрунтовано заявлену вартість картриджа принтера, не конкретизовано заявлену вартість канцтоварів тощо.

Крім того, відповідачем не розмежовано виготовлення документів виконавчого провадження від інших витрат, зазначивши такі витрати суцільним рядком «..які складаються з виготовлення документів виконавчого провадження та інших витрат 1067,00 грн (папір офісний 240 грн, швидкозшивач 9 грн, файли 3 грн, тонер, картридж принтера 800 грн, канцтовари 15 грн)…».

Заявлена відповідачем вартість пересилання документів виконавчого провадження 907,00 грн не обґрунтована позивачем та не містить розрахунку кількості витрачених поштових марок, конвертів, а також не містить конкретизації наданих послуг поштового зв`язку.

Також суд зазначає, що відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження закінчення виконавчого провадження із зазначенням підстав винесення постанови про закінчення виконавчого провадження унеможливлює встановлення судом наявності чи відсутності підстав для винесення спірної постанови відповідно до положень пункту 2 Розділу VI Інструкції №512/5.

Ухвалою суду про відкриття провадження у цій справі суд витребував у відповідача копії всіх матеріалів виконавчого провадження №65514349. Однак станом на дату винесення рішення у цій справі відповідачем вимоги ухвали суду не виконано, матеріали виконавчого провадження №65514349 не надано. Наведене, у свою чергу, позбавляє суд можливість перевірити правомірність винесення відповідачем оскаржуваної у цій справі постанови.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження є неконкретизованими з огляду на незазначення в них детального розрахунку здійснених витрат із зазначенням обґрунтування, обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Додатково суд звертає увагу на те, що, як було вказано вище, незважаючи на належне сповіщення про відкриття провадження у справі, відповідачем не було подано до суду відзив на позовну заяву.

У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи, що доказів наявності поважних причин для неподання відзиву щодо заявлених позивачем позовних вимог відповідач суду не надав, суд вважає за можливе кваліфікувати такі дії відповідача як визнання позову у цій справі.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.07.2023 №0.0..1

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень приватного виконавця Солонька М.М.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича про визначення розміру витрат виконавчого провадження №54414349 від 10.07.2023.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича (ідентифікаційний код невідомий, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2, прим. 402 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Дудін С.О.