Справа № 120/9607/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9607/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

16 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подання про призначення мені пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (Закон №2262-ХІІ);

- зобов`язати Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити позивача права на пенсійне забезпечення.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ зі зниженням пенсійного віку.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу УМВС України у Вінницькій області № 17 о/с від 21.02.1992 його звільнено зі служби, та як зазначає позивач, його вислуга у календарному обчисленні на момент звільнення складала 12 років 5 місяців 7 днів.

Позивач звернувся до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України із заявою про направлення до ГУ ПФУ в Вінницькій області подання про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 01.03.2023 відповідачем надано відповідь про відсутність підстав для виконання заяви, оскільки позивач не має права на пенсію за вислугу років на умовах п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки на дату звільнення з військової служби не мав 25-річної вислуги та не досяг 45-річного віку.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час звільнення не досяг 45-річного віку а тому не має права на призначення пенсії на підставі пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ, що свідчить про правомірність оскаржуваної відмови.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. "б" ст. 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Законом №51-IV, який набрав чинності 31.07.2002, внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема до пункту «б» статті 12, згідно яких право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом №3591-IV, який набрав чинності 29.04.2006, внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема, пункт «б» статтю 12 викладено в іншій редакції згідно якої пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Таким чином, редакція пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років.

Так, з 31.07.2002 по 29.04.2006 п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ діяв за редакцією згідно з якою військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.

Встановлено, що на час звільнення позивача зі служби та станом на час його звернення до відповідача для призначення пенсії діяла редакція п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ згідно якої, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, які на день звільнення досягли 45-річного віку. При цьому, 45-річного віку позивач досяг в 2003 році, а звільнився зі служби у 1992 році.

Водночас, у період з 31.07.2002 по 29.04.2006 позивач не звертався до відповідача із вимогами щодо вчинення дій для призначення пенсії згідно пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач на час звільнення не досяг 45-річного віку а тому він не має права на призначення пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, що свідчить про правомірність оскаржуваної відмови.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 04.05.2022 у справі №640/25383/19.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.