Справа № 520/30784/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 січня 2024 р. справа № 520/30784/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1,м. Миколаїв,54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.09.2023 №74, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати з 27 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1984 по 03.09.1984, з 01.08.1985 по 04.05.2001, з 14.05.2001 по 14.09.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001, з 27.03.2003 по 28.05.2003.

Позивач просить суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 27 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що єдиною підставою незарахування вищезазначених періодів роботи є те, що на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 зміна дати народження здійснена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме відсутній запис про документ, на підставі якого здійснено виправлення. Однак на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 наявний запис про виправлення числа народження позивача, вказаний запис засвідчено печаткою підприємства, містить підпис уповноваженої особи директора підприємства, а також розшифровку посади уповноваженої особи, яка здійснила цей запис.

Щодо трудової та іншої діяльності до 1 січня 2004 року, то позивач вказав, що відповідно до ч. 4 ст.24 ЗУ №1058 ці періоди зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, визначених раніше діючим законодавством, крім випадків, передбачених цим Законом. За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі ЗУ №1788). Тому відмова органу ПФУ зарахувати періоди роботи до 01.01.2004 до страхового стажу позивача на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 є протиправною та такою, що не відповідає нормам законодавства України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачами у відзивах вказано про те, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з серпня 1984 по грудень 2001, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1984, яку не прийнято до уваги, оскільки на титульному аркуші зміна дати народження здійснено з порушенням приписів Інструкції № 58, а саме відсутній документ, на підставі якого здійснено виправлення. Крім того, за періоди роботи з 01.06.2000 по 04.05.2001, з 14.05.2001 по 14.09.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб. З урахуванням викладеного, правові підстави для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу у Головного управління відсутні. На день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 60 років 01 місяць. Страховий стаж позивача, за наданими до заяви про призначення пенсії документами, склав 18 років 01 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону № 1058. З урахуванням викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.09.2023 № 74 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 20.09.2023 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Відповідачі вважають, що рішення Головного управління від 28.09.2023 № 74 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058, є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

. Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суддя з 15.01.2024 по 17.01.2024 перебував у щорічній відпустці.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 20.09.2023 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058).

28.09.2023 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву від 20.09.2023 та додані до неї документи та прийнято рішення № 74 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи з серпня 1984 по грудень 2001, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1984, яку не прийнято до уваги, оскільки на титульному аркуші зміна дати народження здійснено з порушенням приписів Інструкції № 58, а саме відсутній документ, на підставі якого здійснено виправлення. Крім того, за періоди роботи з 01.06.2000 по 04.05.2001, з 14.05.2001 по 14.09.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону № 1058-IVпенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом пункту першого частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом, підставою незарахування періодів роботи позивача з серпня 1984 по грудень 2001 є те, що на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 зміна дати народження здійснена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України,

Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме відсутній запис про документ, на підставі якого здійснено виправлення.

Відповідно до пункту 2.11. Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. (пункту 2.12. Інструкції № 58).

Пунктом 2.13. Інструкції № 58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми існували в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 № 412, яка не застосовуються з 29.07.1993 року.

При цьому судом встановлено, що записи про виправлення прізвища позивача та її дати народження на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 підтверджені відповідними записами, зокрема, про виправлення числа народження позивача - запис засвідчено печаткою підприємства, містить підпис уповноваженої особи директора підприємства, а також розшифровку посади уповноваженої особи, яка здійснила цей запис.

Аналогічно внесені записи про зміну прізвища позивача.

Щодо незазначення роботодавцем реквізитів документу, на підставі якого внесено виправлення числа народження, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Так, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 09.08.2019 по справі №654/890/17, від 30 вересня 2019 року по справі №638/18467/15-а та інших.

Більш того, записи в трудовій книжці НОМЕР_2 позивача про періоди роботи з 01.08.1984 по 03.09.1984, з 01.08.1985 по 04.05.2001, з 14.05.2001 по 14.09.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001, з 27.03.2003 по 28.05.2003 заповнені вірно, записи внесені з посиланням на первинні документи та в них зазначено всі необхідні дані для зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, а також зазначено уповноважені особи, які зробили ці записи та скріплено печатками підприємств.

Щодо незарахування відповідачем періодів роботи позивача до 01.01.2004 на підставі записів трудової книжки у зв`язку з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб, суд вважає прийнятими аргументи позивача про те, що щодо трудової та іншої діяльності до 1 січня 2004 року, то відповідно до ч. 4 ст.24 Закону України №1058 ці періоди зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, визначених раніше діючим законодавством, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі ЗУ №1788). Статтею 56 Закону України №1788 передбачено, що до трудового стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях (далі підприємство) і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховувалась також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Як вже зазначалось судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка згідно зі статтею 62 ЗУ №1788-ХІІ.

Відтак, незарахування відповідачем періодів роботи до 01.01.2004 за наведеного у спірному рішенні обґрунтування до страхового стажу позивача на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 є протиправним.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.09.2023 №74.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням наявності дискреційних повноважень у пенсійного органу щодо призначення пенсії є зобов`язання пенсійного органу за місцем проживання заявника вирішити питання про призначення пенсії позивачу з дати її звернення з урахуванням приписів п.1 ч.1 ст.45 Закону України №1058 із зарахуванням спірних періодів стажу з урахуванням висновків суду.

У цій справі позивачем заявлено позовну вимогу про зобов`язання відповідача здійснити позивачу призначення та виплату пенсії, та за результатами її розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

У резолютивній частині суд не визначає конкретний розмір пенсії, що належить до виплати позивачу, адже проведення таких розрахунків після вирішення питання про призначення пенсії є повноваженням відповідача, що має бути реалізоване на виконання цього рішення суду.

Тобто, судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення вимог позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.

Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати щодо судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням похідної позовної вимоги, звернутої до відповідача, що рішення у спірних правовідносинах не приймав, та за результатом вирішення спору має вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1,м. Миколаїв,54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.09.2023 №74, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управлінняв Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пенсії за віком з 27 липня 2023 року з урахуванням періодів роботи з 01.08.1984 по 03.09.1984, з 01.08.1985 по 04.05.2001, з 14.05.2001 по 14.09.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001, з 27.03.2003 по 28.05.2003 з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1,м. Миколаїв,54020, ) на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАІІ), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір у сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн 59 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 18 січня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ