Справа № 240/34982/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/34982/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панкеєвої В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, з підстав визначених постановою КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

11 січня 2024 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

В обгрунтування заяви вказує, що посилання позивача на те, що нібито він дізнався про інформацію щодо грошового забезпечення лише 12.12.2023, є безпідставним, так як він не одноразово звертався до судових органів щодо виплат йому власного грошового забезпечення. Заперечень та доповнень до розрахунку сум, належних до виплати, що рахувались з посадового окладу, окладу за спеціальним званням та інших видів грошового забезпечення не було ( справа №240/25544/23, справа №240/12032/21). А в 2021 році Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№70)" ОСОБА_1 у відповідь на його заяву було надано довідку №44 від 03.08.2021 року про розмір його грошового забезпечення, в якій є посилання на наказ Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України" та яку він додавав до справи №240/13337/22 про виплату за неотримане речове майно.

12 січня 2024 року від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача.

Суд вважає за можливе розгляд і вирішення заяви здійснити в письмовому провадженні, відповідно до частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, на момент звільнення позивача з військової служби, 30 квітня 2021 року, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в релдакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Враховуючи наведене, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви відповідача.

Керуючись статтями 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Панкеєва