Справа № 640/684/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м.Київ № 640/684/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з вимогами:

- визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярового Олександра Віталійовича від 23.09.2021 у виконавчому провадженні № 66908866, якою з ОСОБА_1 , стягнуто виконавчий збір в сумі 91 919,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №50857322 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 919 195,00 грн на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 756/13386/15-ц виданого Оболонським районним судом міста Києва 06 квітня 2016 року. Позивачка стверджує, що вона добровільно, без втручання відповідача, сплатила повністю всі борги ОСОБА_2 і вона відповідно звернулась до ВДВС із нотаріальною заявою. Постановою відповідача від 23 вересня 2021 року виконавче провадження №50857322 було завершене в порядку передбаченому п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, на думку позивачки, у зв`язку із фактичним добровільним виконанням рішення суду. Крім того, позивачка зазначає, що жодних коштів чи майна в ході виконавчого провадження №50857322 стягнуто не було, жодних дій по примусовому виконанню виконавчого листа №756/ 13386/15-ц, виданого Оболонським районним судом міста Києва 06 квітня 2016 року відповідачем не вживалось, а отже в дійсності примусове виконання судового рішенню відповідачем не здійснювалось. Однак, постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Київ) Яровим Олександром Віталійовичем від 23 вересня 2021 року з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 66908866 стягнуто виконавчий збір в сумі 91 919,50 грн на підставі постанови Оболонського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) від 18.08.2016 №50857322. Позивачка вважає спірну постанову протиправною, оскільки у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

21.04.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Ухвалою суду від 21.04.2022, крім іншого, зобов`язано відповідача у п`ятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали подати до суду: належним чином завіренні копії матеріалів виконавчих проваджень №66908866 та №50857322; всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ними до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою суду справу прийнято до провадження суду та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Протокольною ухвалою суду вирішено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження у відповідності до вимог ч.9 ст.205 КАС України.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 29.01.2016 у спаві №756/13386/15-ц розірвано договір позики грошових коштів від 01 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корюховою Н.С.; стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму позики у розмірі 919195 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн.

06.04.2016 на виконання вищезазначеного рішення судом виданий виконавчий лист.

14.04.2016 ОСОБА_2 вказаний виконавчий лист був пред`явлений на виконання до Оболонського районного управління юстиції у м.Києві.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Негодою О.О. від 15.04.2016 відкрито виконавче провадження №50856993 на підставі виконавчого листа №756/13386/15-ц, виданого 06.04.2016, про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму позики у розмірі 919 195 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Негодою О.О. від 18.08.2016 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 91 919,50 грн.

В подальшому дане виконавче провадження постановою старшого державного виконавця Оболонського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Яровим О.В. від 23.09.2021 у порядку пункту 9 частині 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», було закінчено та постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виведено в окреме виконавче провадження, та на підставі чого 23.09.2021 у відділі відкрито виконавче провадження №66908866.

Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору №66908866 від 23.09.2021 та вважаючи її протиправною, позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV; був чинний на дату відкриття виконавчого провадження (березень 2016 року) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За текстом частин першої, третьої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

02.06.2016 прийнято Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05.10.2016 року (надалі - Закон України № 1404-VІІІ).

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 40 указаного Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Правовий аналіз норм наведеного вище Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, суд зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанова про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17.

З матеріалів цієї справи вбачається, що перед винесенням постанови про стягнення виконавчого збору питання про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) вирішене не було.

Отже, дійсно постанова про стягнення виконавчого збору від 18.08.2016 у ВП 50857322 була винесена раніше ніж постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП №50857322, а отже, за відсутності передумов, передбачених частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII.

Однак, предметом спору у цій справі є постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП №66908866 про стягнення виконавчого збору на підставі постанови Оболонського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) від 18.08.2016 ВП №50857322.

При цьому, позивачем не оскаржується постанова Оболонського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) від 18.08.2016 ВП №50857322 про стягнення виконавчого збору, яка є безпосередньою підставою для відкриття виконавчого провадження №66908866.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності, Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16(№ К/9901/454/17), вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Таким чином, оскільки виконавче провадження №66908866 від 23.09.2021 було відкрито на підставі постанови №50857322 від 18.08.2016, яка набрала законної сили, є чинною, у силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та не оскаржується позивачем, то суд вважає, що відповідач, виносячи спірну постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору діяв на підставі закону, у межах своїх повноважень та з дотриманням усіх інших принципів, зазначених у статті 2 КАС України, що унеможливлює задоволення адміністративного позову.

Суд наголошує, що постанова про стягнення виконавчого провадження у розумінні Закону N 1404-VIII є виконавчим документом і відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Правомірність постанови про стягнення виконавчого збору не є предметом розгляду даної справи і ґрунтується на положеннях статті 27 Закону N 1404-VIII. Така постанова є чинною та не скасована у судовому порядку.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП №50857322 прийнята саме на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документа.

Одночасно, 23.09.2021 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66908866 з виконання постанови ВП №50857322, виданої 18.08.2016 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем були вчинені дії, направлені на виконання постанови ВП №50857322, виданої 18.08.2016 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у відповідності до вимог чинного законодавства за наслідками закінчення виконавчого провадження у межах ВП N 50857322.

Отже, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам статті 27 Закону N 1404-VIII та винесена для виконання примусового стягнення виконавчого збору.

Також, суд звертає увагу, що всі документи виконавчого провадження виготовляються виключно відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі забороняється.

Відтак, у матеріалах виконавчого провадження №50857322, викладених в Автоматизованій системі виконавчого провадження наявна постанови ВП №50857322 від 18.08.2016 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 919,50 грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачка помилково вважає, що відповідач порушив процедуру відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №460/2478/19.

Щодо твердження позивачки про те, що примусового виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29.01.2016 у справі №756/13386/15-ц у межах виконавчого провадження №50856993 фактично не відбувалося, державним виконавцем не вчинялися жодні виконавчі дії та рішення суду було виконано добровільно позивачкою, суд зазначає таке.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №50856993 з виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29.01.2016 у справі №756/13386/15-ц (яке набрало законної сили 09.02.2016) було розпочато з 15.04.2016 та тривало більше п`яти років.

Відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження №50857322, наданих відповідачем на вимогу суду, вбачається, що державним виконавцем вчинялися наступні виконавчі дії та приймалися постанови: 19.04.2016 - виклик боржника по сплаті боргу; 18.08.2016 - постанова про стягнення виконавчого збору; 18.08.2016 - постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; 18.08.2016 - постанова про арешт майна боржника; 21.02.2017 - постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження; 03.08.2017 - постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ; 04.04.2018 - постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника; 14.01.2020 - постанова про передачу виконавчого документа/провадження; 14.01.2020 - постанова про прийняття до виконання ВП; 05.10.2020 - постанова про арешт коштів боржника; 15.07.2021 - постанова про арешт коштів боржника.

Відтак, суд вважає хибним твердження позивачки про добровільне виконання нею рішення суду.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Лисенко В.І.