Справа № 943/2124/23
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/2124/23
Провадження № 2-а/943/24/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у залі суду в місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Войціцького Святослава Ігоровича про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Войціцького Святослава Ігоровича та Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, у якому просить скасувати постанову поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Войціцького Святослава Ігоровича серії БАД №504033 від 06.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що згідно оскаржуваної постанови вбачається, що начебто 06 листопада 2023 року о 20 год. 55 хв. на проспекті Чорновола, 12 у місті Львові ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України, за що позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 1700 грн. Однак, покликаючись на положення ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 6-9 Закону України «Про Національну поліцію», позивач вважає дії поліцейського Войціцького С.І. незаконними та протиправними, оскільки останній підійшов до транспортного засобу, що вже здійснив стоянку, а позивач ним не керував. Поліцейський не долучив до оскаржуваної постанови жодних доказів на підтвердження вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні, а оскаржувана постанова сама по собі не може слугувати доказом вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення, без обгрунтування її доказами. Крім того, позивач покликався на те, що цього ж дня 06.11.2023 саме його батько ОСОБА_2 , який є інвалідом третьої групи, здійснив зупинку транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 у зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю» в м. Львові на пр. Чорновола, 12, де залишив указаний автомобіль на стоянці та згодом зателефонував позивачу та попросив забрати автомобіль, на що позивач погодився, маючи другий комплект ключів до вказаного автомобіля. Намагаючись забрати автомобіль, до позивача підійшов поліцейський ОСОБА_3 і, незважаючи на вищевказані пояснення позивача, відповідач безпідставно виніс оскаржувану постанову. За таких обставин позивач вважає оскаржувану постанову відповідача незаконною, винесеною без урахування пояснень позивача, з порушенням його прав та без жодних доказів на підтвердження вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні, а відтак просив її скасувати.

Ухвалою судді від 16.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року за згодою позивача (клопотання ОСОБА_1 від 07.12.2023) замінено неналежного відповідача Головне управління Національної поліції у Львівській області належним відповідачем - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, якому встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Войціцький С.І. своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку та строк досі не скористався, незважаючи на отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками (20.11.2023).

Відповідач УПП у Львівській області ДПП через свого представника за довіреністю Забродоцьку Я.Р. направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №6988 від 19.12.2023), у якому позовні вимоги не визнає із тих підстав, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах норм законодавства та законно її виніс, оскільки 06 листопада 2023 року о 20 год. 55 хв. на проспекті Чорновола, 12 у місті Львові ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України, за що позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 1700 грн. При цьому, працівниками поліції було помічено вказаний транспортний засіб, який здійснив стоянку з порушенням ПДР України, зокрема, позивач сидів за кермом даного транспортного засобу, запаркованого в зоні дії вказаного знаку «особи з інвалідністю», де не можуть бути розміщені інші транспортні засоби, оскільки їх паркування водіями у таких місцях для інвалідів утворює для них склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП. На запитання поліцейського про порушення ПДР України, позивач ОСОБА_1 відповів: «ой, я перепрошую, я не бачив». Крім того, як вбачається із перегляду відеозаписів з бодікамер поліцейського, які долучені до цього відзиву, що позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», а жодних доказів на підтвердження перебування позивача в статусі «особа з інвалідністю» надано не було, а тому поліцейським правомірно прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП. Відтак, представник відповідача вважає, оскільки оскаржувана постанова складена повноважною особою, у межах компетенції поліцейського, з дотриманням встановленої законом процедури, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі та проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Позивач ОСОБА_1 направив до суду відповідь на вищевказаний відзив (вх. №ЕП-1606/23 від 26.12.2023), у якому повністю підтримав доводи своєї позовної заяви, заперечуючи проти доводів представника відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, позивач покликається на недоведеність відповідачем того, що саме він керував транспортним засобом та здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», відсутність доказів на підтвердження вини позивача. Натомість, позивач вкотре звертає увагу на те, що транспортним засобом керував його батько ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю третьої групи, та здійснив згадану стоянку автомобіля. Крім того, позивач покликається на те, що поліцейський Войціцький С.І. взагалі не бажав з`ясовувати обставин справи, наявності чи відсутності в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення, що підтверджується відеозаписом події, де в діалозі з поліцейським Войціцьким С.І., останній висловлюється такими фразами: «ти неправильно підходив до ситуації», «я тобі не про то, ставив чи не ставив». Відтак, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач УПП у Львівській області ДПП своїм правом на подання заперечення проти відповіді на відзив у порядку статті 164 КАС України не скористався.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Войціцького Святослава Ігоровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №504033 від 06.11.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за те, що 06 листопада 2023 року о 20 год. 55 хв. на проспекті Чорновола, 12 у місті Львові ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Пунктом п. 8.4 «г» ПДР України передбачено, що дорожні наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка (п. 15.10 «а» ПДР України).

Відповідно до п. 15.6 ПДР України стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.6 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

Додаткова табличка 7.17 Особи з інвалідністю застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил.

Частиною шостою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві не оспорюється те, що 06 листопада 2023 року о 20 год. 55 хв. на проспекті Чорновола, 12 у місті Львові транспортний засіб марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував саме позивач, знаходився у зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю».

При цьому, позивач ОСОБА_1 , як на підставу цього адміністративного позову, покликався виключно на те, що вказаний транспортний засіб у зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю» залишав (паркував) не він, а його батько ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю третьої групи, який і здійснив зупинку вказаного транспортного засобу в зоні дії цього дорожнього знаку «особи з інвалідністю», зателефонувавши згодом позивачу та попросив забрати автомобіль, на що позивач погодився, маючи другий комплект ключів до вказаного автомобіля.

Проте, суд вважає наведені доводи позивача необгрунтованими, виходячи із матеріалів відеозапису події з бодікамери поліцейського Войціцького С.І., що були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву (вх. №6988 від 19.12.2023), із яких об`єктивно вбачається місцезнаходження транспортного засобу марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 у зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», що мало місце 06.11.2023 року о 20 год. 55 хв. на проспекті Чорновола, 12 у місті Львові, який перебував у заведеному стані з включеними світловими приладами і за кермом якого перебував саме позивач ОСОБА_1 , який заднім ходом цього автомобіля намагався виїхати з указаного місця паркування в зоні дії дорожнього знаку «особи з інвалідністю», а також на претензію поліцейського Войціцького С.І. про дозвіл на зупинку в цьому місці лише для інвалідів, позивач ОСОБА_1 відповів: «ой, я перепрошую, бо я не бачив», «я заїхав, реально не бачив». Крім того, з указаного відеозапису події також убачається, що позивач ОСОБА_1 згодом повідомив поліцейському, що «в мене батько начальник поліції, я можу подзвонити йому, і реально можу сказати, що я не ставив тут машину», «можете виписати на автомобіль, а я якось оскаржу».

Крім того, долученим до справи відеозаписом події встановлено, що поліцейським Войціцьким С.І. дотримано процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення. При цьому, позивачу роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок оскарження постанови та сплати штрафу, водночас позивач не оспорював на місці оскаржуваної постанови та отримав її копію. Також про отримання копії оскаржуваної постанови та роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивач ОСОБА_1 особисто розписався у відповідних графах цієї постанови відповідача (графа №8, графа №9).

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача, а доводи позивача об`єктивно спростовуються відеозаписом події з бодікамери поліцейського.

Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також, суд вважає, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 6 ст. 122 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.

Частиною шостою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, що тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 1020 грн. до 1700 грн.

При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 6 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 6 ст. 122 КУпАП, що не оспорювалось позивачем на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки позивач на початку спілкування з поліцейським не заперечував вищевказане адміністративне правопорушення, пояснивши, що не побачив. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю.

Крім того, зважаючи на відмову в задоволенні цього позову, підстав для розподілу судових витрат (сплачений позивачем судовий збір у розмірі 536,80 грн.) в порядку статті 139 КАС України суд не вбачає.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 77, 78, 90, 139, 140, 242-246, 249, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Войціцького Святослава Ігоровича про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19; ).

Відповідач: поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Войціцький Святослав Ігорович (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Повний текст судового рішення виготовлено: 18.01.2024 року.

Суддя І. Б. Кос