Справа № 400/13358/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 р. № 400/13358/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмову відповідача щодо звільнення позивача з військової служби на підставі поданого ним рапорту;

зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за хворою матір`ю.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він подав у травні 2023 року рапорт про своє звільнення з військової служби через сімейні обставини (хвороба матері), до якого додав, у тому числі, висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно з яким його мати потребує отримання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Однак, відповідач відмовив позивачу у задоволенні його рапорта у зв`язку з тим, що висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби на підставі підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки таким документом є висновок медико-соціальної експертної комісії. На переконання позивача, така відмова відповідача є протиправною.

10.01.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог у повному обсязі. Проте, всупереч частинам третій та четвертій статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до відзиву не було додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу та / або його представнику. Тому відзив на позовну заяву підлягає поверненню відповідачу без розгляду.

Таким чином, відповідач не подав відзив на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, і тому, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України, суд розглянув справу за наявними матеріалами.

02.11.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також рекомендував позивачу подати до суду копії судового рішення про встановлення опіки (піклування) над ОСОБА_2 та довідку про склад сім`ї ОСОБА_2 .

У клопотанні від 13.11.2023 представник позивача повідомив про відсутність судового рішення про встановлення опіки (піклування) над ОСОБА_2 , а також просив суд надати дозвіл подати додаткові пояснення щодо питання фактичного місця її проживання і складу сім`ї.

У поясненнях від 13.11.2023 представник позивача зазначив, що матір позивача фактично проживає без реєстрації місця проживання зі сім`єю позивача, і що він до призову під час мобілізації піклувався та доглядав за матір`ю самостійно. Оскільки вона не страждає на психічний розлад і не має інших критеріїв для визнання її обмежено придатною, позивач не звертався із відповідною заявою до суду. Представник позивача також додатково закцентував увагу на тому, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) не вимагає підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворими батьками медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб понад 18 років.

Розглянувши повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.11.1976 серія НОМЕР_2 .

Відповідно до даних військового квитка позивача він призваний на військову службу 24.02.2022, а з 21.03.2023 проходить її у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (загальний) № 6 від 30.03.2023 ОСОБА_2 фактично проживає за місцем реєстраціє позивача у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і потребує постійного стороннього догляду.

За адресою місця проживання позивача також зареєстровані його дружина та син, що підтверджується Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 14/623, виданого Казанківською селищною радою 06.11.2023.

У Висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради «Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого рішенням виконавчого комітету Казанківської селищної ради від 04.05.2023 № 82, зазначено, що відповідна опікунська рада вважає за доцільне встановити опіку над ОСОБА_2 .

Висновок умотивовано тим, що матір позивача хворіє, згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Казанківський центр первинної медико-санітарної докомоги» Казанківської селищної ради від 03.04.2023 № 292 (далі Висновок ЛКК № 292) потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, самостійно забезпечити собі нормальне життя та представництво своїх інтересів в установах, закладах, підприємствах не в змозі. Вона інших працездатних родичів, крім позивача, які могли б здійснювати постійний сторонній догляд немає.

У позовній заяві позивач зазначив, а відповідач не заперечив, що у травні 2023 року позивач подав рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, до якого додав нотаріально завірені копії документів, зокрема, Висновок ЛКК № 292.

У листі від 15.08.2023 № 5567/окп відповідач повідомив представника позивача, що вищевказаний рапорт розглянуто та прийнято рішення про відмову в його задоволенні, у зв`язку з відсутністю медичного висновку медико-соціальної експертної комісії.

Вважаючи таке рішення відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, (у первинній редакції) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023 і від 06.11.2023 № 734/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб та з 16.11.2023 строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, та Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб і з 16.11.2023 на 90 діб.

Отже, воєнний стан в Україні діє, а загальна мобілізація проводиться з 24.02.2022 до 14.02.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Абзацом четвертим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, у випадку необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), військовослужбовець за його бажанням може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану.

Така необхідність постійного догляду повинна бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Поряд з цим, Законом № 2232-ХІІ не визначено, у яких випадках відповідні факти повинні підтверджуватися висновком медико-соціальної експертної комісії, а в яких лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Натомість відповідно до абзацу шостого Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі Перелік № 413), військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Водночас доводи позивача про те, що Перелік № 413 не відповідає Закону № 2232-ХІІ, який, на його переконання, передбачає можливість підтвердження відповідного факту висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, є недоречним, оскільки Перелік № 413 не суперечить Закону № 2232-ХІІ, а лише деталізує його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, Переліком № 413 розмежовано повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Так, суд встановив, що у період дії воєнного стану позивач подав у травні 2023 року відповідачу рапорт про звільнення його з військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю, до якого додав нотаріально завірені копії документів, зокрема, Висновок ЛКК № 292. Натомість до рапорта не було додано відповідний висновок медико-соціальної експертної комісії.

Вище суд зазначив, що довідка лікарсько-консультативної комісії не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Відтак відповідач правомірно відмовив позивачу в задоволенні його рапорта про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з відсутністю медичного висновку медико-соціальної експертної комісії.

Суд також врахував, що Висновок ЛКК № 292 не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги матір`ю позивача, що очевидно вказує на обмежену часовими межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання. Так, у цьому висновку вказано лише про те, що ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичних осіб до 03.04.2024, тобто лише на один рік, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту, а також про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за хворою матір`ю відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 18 січня 2024 року