Справа № 580/3720/23
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3720/23 Суддя (судді) першої інстанції: Стеценко О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління патрульної поліції Черкаської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення предмету позову, просив суд скасувати постанову ГАБ № 124026 від 31.12.2022 про накладення штрафу в 425 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 справу № 580/3720/23 передано на розгляд Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.08.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.08.2023 замінено відповідача Управління патрульної поліції в Черкаській області в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 на Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.10.2023 заяву Департаменту патрульної поліції про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено. У задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для звернення із позовною заявою до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.10.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач вказує, що 16.05.2023 подав позовну заяву, в якій вказував про системне порушення поліцією закону та норм Конституції та просив суд скасувати постанову ГАБ № 124026 від 31.12.2022 про накладення штрафу в 425 грн. В подальшому, 09.08.2023, користуючись своїм правом на зміну та доповнення позовних вимог до початку розгляду по суті, уточнив суть позовних вимог, наголосивши, що предметом позову є не сам штраф в 425 грн, а системне і зухвале порушення посадовими особами правоохоронних органів основних засад правової держави і Конституції (статей 19, 57). Позивач зауважує, що також в заяві про звільнення від сплати судового збору зазначав, що діяння відповідача має всі ознаки кримінального злочину згідно ст. 364 Кримінального Кодексу України та наголошував, що повідомляю суд першої інстанції про злочин проти держави, закону та суспільства.

Позивач вважає, що у відповідності закону, суддя, отримавши повідомлення про злочин, зобов`язаний дослідити всі обставини та прийняти рішення або про припинення злочину, або про притягнення заявника по ст. 383 Кримінального Кодексу України за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Позивач вказує також на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а саме: 18.08.2023 ухвалою суду в спрощеному провадженні без виклику сторін замінено відповідача, що суперечить ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно погодився в оскаржуваній ухвалі з тезою відповідача, що заяви на неправомірні дії поліції до її вищих органів від 09.01.2023 та 21.02.2023, без конкретно виписаної вимоги - скасування постанови ГАБ № 124026 від 31.12.2022 не є оскарженням цієї постанови, а відтак - пропущений десятиденний строк на оскарження в суді цієї самої постанови. Оскільки, позивач вважає, що зазначення в таких заявах про злочинні дії поліції, і є початком оскарження вказаної постанови, що зумовлює застосування шестимісячного строку оскарження, зважаючи на те, що про злочинні дії відповідача він дізнався саме після отримання відповідей на зазначені заяви.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 17.01.2024.

15.01.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідач зазначає, що, до управління патрульної поліції 09.01.2023 та 21.02.2023 надходили заяви позивача, проте їх зміст та прохальна частина не стосувалися оскарження постанови серії ГАБ № 124026 від 31.12.2023. В заявах позивач зазначав про неправомірні, на думку позивача, дії поліцейських та в жодній із заяв не просив скасувати постанову серії ГАБ № 124026 від 31.12.2023.

В той же час, навіть якщо і вважати заяви від 09.01.2023 та 21.02.2023, як вказує позивач, досудовим врегулюванням спору (в клопотанні про поновлення строку від 09.08.2023), то зміст норми п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дає підстави для висновку, що законом передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. При цьому, звернення позивача до вище стоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.02.2023 по справі № 697/1044/22.

Щодо тези позивач зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає і не дає можливості заміни відповідача без повідомлення і згоди позивача, відповідач зазначає наступне.

Так, Верховний Суд в постановах від 16.04.2020 у справі № 280/2826/19, від 11.06.2020 у справі № 591/1877/16-а вказав, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Окрім того Верховний Суд вказав, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача та, водночас, зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним.

До того ж, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Також, відповідач вважає, що інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не стосуються оскаржуваної ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.10.2023 у справі № 580/3720/23 та не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 17.01.2024, учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

За приписами частин 3 та 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На виконання ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 та 4 ст. 122 КАС України встановлюють, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Так, розглянувши позовну заяву позивача та заяву відповідача про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, з неповажних причин, оскільки, враховуючи зміст заяв позивача заяв до УПП Черкаської області від 09.01.2023 та 21.02.2023 такі не можна вважати етапом досудового врегулювання спору, відтак позивач мав дотриматись десятиденного строку на оскарження постанови від 31.12.2022 ГАБ № 124023. Крім того, позивач не був позбавлений можливостей подання позовної заяви в строк, визначений чинним законодавством, однак вимог що передбачені КАС України не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, оскаржувану постанову позивач отримав особисто 31.12.2022. В той же час з даним позовом, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 16.05.2023, хоча, останнім днем оскарження постанови від 31.12.2022 ГАБ № 124023 є 10.01.2023. В клопотанні про поновлення строку від 09.08.2023 позивач вказав, що скористався можливістю досудового оскарження постанови від 31.12.2022 ГАБ № 124023, відтак строк оскарження такої складає 3 місяці та відліковується від останньої відповіді Управління патрульної поліції.

Колегія суддів дослідила заяву позивача від 09.01.2023 до Управління Патрульної поліції Черкаської області (а.с. 66) та встановила, що ОСОБА_1 просив роз`яснити стосовно порушення Конституції і законів України, які необхідні для розгляду справи в адміністративному суді. Заява позивача до начальника управління патрульної поліції Кокоби О. від 21.02.2023 (а.с. 70-71) також, як вірно вказав суд першої інстанції, не містить будь-якого клопотання щодо скасування постанови від 31.12.2022 ГАБ № 124023. УПП в Черкаській області ДПП листами № М-10/41/24/01-2023 та № М-87/41/24/01-2023 надало на вказані заяви.

При цьому, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою позивач посилається, що у даній справі відбулась процедура досудового оскарження.

Відповідно до статей 288, 293, 295, 296 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено:

1) постанову адміністративної комісії - у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом;

2) рішення виконавчого комітету (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільської, селищної, міської ради - у відповідну раду або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом;

3) постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Постанову про одночасне накладення основного і додаткового адміністративних стягнень може бути оскаржено за вибором особи, щодо якої її винесено, чи потерпілого в порядку, встановленому для оскарження основного або додаткового стягнення;

4) постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом;

6) постанову державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель виконавчого органу сільської, селищної, міської ради про накладення адміністративного стягнення - у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Копія рішення по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надсилається особі, щодо якої її винесено. В той же строк копія постанови надсилається потерпілому на його прохання.

Скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому законом.

Як вказано вище, заяви позивача до УПП Черкаської області ДПП не містять вимог щодо скасування постанови від 31.12.2022 ГАБ № 124023, відповіді УПП Черкаської області ДПП не вказують про прийняття рішень щодо вказаної постанови, будь-яких заперечень з боку ОСОБА_1 про розгляд його заяв в порядку Закону України «Про звернення громадян» матеріали справи не містять.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заяви позивача від 09.01.2023 та 21.02.2023 не є заявами про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, надані заяви фактично подані в рамках Закону України «Про звернення громадян». Відтак, не можуть бути розглянуті як подані в рамках процедури досудового порядку вирішення спору та унеможливлюють застосування ч. 4 ст. 122 КАС України, як вказує позивач.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що причини поважності пропуску строку звернення до суду позивач обґрунтовує виключно суб`єктивними факторами. Натомість, в наведених доводах та аргументах позивача не зазначено реальної неможливості скористатися правом на судовий захист у строк встановлений процесуальним законом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин наслідки, встановлені ч. 3 ст. 123 КАС України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

А.Б. Парінов