Справа № 120/3930/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3930/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

17 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2023 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.11.2022 № 67 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно ч. 19 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (Закон № 1697-VII) із розрахунку 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника, що зазначений у довідці прокуратури Вінницької області від 12.03.2020 № 18/100.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пенсія годувальнику за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII призначена згідно рішення суду, яке містить зобов`язання що стосується лише конкретної особи, а саме - померлого годувальника. Окрім того, зауважено про економічну недоцільність здійснення такого переведення, з огляду на те, що переведення можливе лише за нормами ст. 36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що позивачкою під час подання заяви було надано усі необхідні документи, що підтверджують право неповнолітнього сина на призначення його пенсії за Законом № 1697-VII .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2017 у справі № 127/21192/17 померлому годувальнику ОСОБА_3 було призначено пенсію відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2021 у справі № 120/2392/20-а було, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 12.03.2020 № 18/100 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання щодо захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

З 01.05.2022 ОСОБА_2 було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 30 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон № 2262-XII).

Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в інтересах неповнолітнього сина із заявою про переведення ОСОБА_2 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно Закону № 2262-XII на пенсії згідно Закону № 1697-VII.

Відповідачем прийнято рішення від 09.11.2022 про відмову у переведенні на інший вид пенсії, в обґрунтування якого зазначено, що у зв`язку з тим, що пенсія годувальника за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII призначена за рішенням суду, яке містить зобов`язання, що стосується лише померлого годувальника. Окрім того, зауважено про економічну недоцільність здійснення такого переведення, з огляду на те, що переведення можливе лише за нормами ст. 36 Закону № 1058-IV.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зміна виду пенсійного забезпечення у контексті цієї справи не є переходом з одного виду пенсії на інший вид, а є призначенням пенсії вперше. ОСОБА_2 має право на призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII, а дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно ч. 19 ст. 86 Закону України № 1697-VII є протиправними.

Належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії відповідно до норм ч. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII із розрахунку 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника, що зазначений у довідці прокуратури Вінницької області від 12.03.2020 № 18/100.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, з інвалідності, за втрати годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

За змістом ст.ст. 30, 31 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 є колишнім працівник органів прокуратури, якому пенсія відповідно до Закону № 1697-VII встановлена та перерахована на виконання судового рішення.

Таким чином, ОСОБА_2 як неповнолітній син ОСОБА_3 має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника передбачену ч. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Закону № 1058-IV на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

Водночас, відповідачем здійснено розгляд заяви позивачки, поданої в інтересах неповнолітнього сина, виходячи з призначення пенсії як ОСОБА_1 , так і неповнолітньому утриманцю ОСОБА_2 .

Розгляд цієї справи здійснюється у межах позовних вимог, а саме, у розрізі призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII лише ОСОБА_2 .

Встановлено, що ніхто із членів сім`ї померлого годувальника не перебуває на пенсійному забезпеченні, визначеному спеціальним Законом № 1697-VII.

Отже, ОСОБА_2 у розрізі Закону № 1697-VII є єдиним утриманцем, за яким визначено право на вказаний вид пенсійного забезпечення, тобто він має право на вказану пенсію у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника.

Як доцільно зауважив суд першої інстанції, норми Закону № 1697-VII є спеціальними по відношенню до Закону № 1058-IV, оскільки ним визначено особливості пенсійного забезпечення, як прокурорів, так і осіб, які мають право на отримання пенсії у разі його смерті.

Закон № 1697-VII регламентує пенсію за вислугу років та передбачає розрахунок пенсії по втраті годувальника, виходячи з розміру середньомісячного (чинного) заробітку померлого.

Натомість, Законом № 1058-IV питання пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника унормовані ст. 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм цього Закону є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Тобто, вказане свідчить про те, що зміна виду пенсійного забезпечення у контексті цієї справи не є переходом з одного виду пенсії на інший вид, а є призначенням пенсії вперше.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача про те, що пенсія відповідно до Закону про прокуратуру не може бути призначена з огляду на те, що була призначена на виконання рішення суду.

Так, рішенням суду померлим годувальником було виключно відновлено своє право на пенсійне забезпечення. Утриманці годувальника мають право на отримання пенсії по втраті годувальника виходячи з належного пенсійного забезпечення померлого годувальника. У випадку поновлення права на отримання конкретною належного виду пенсії, вказане право поширюється і на членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті.

З урахуванням наведеного у сукупності колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII, а дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно ч. 19 ст. 86 Закону України № 1697-VII є протиправними. Належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії відповідно до норм ч. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII із розрахунку 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника, що зазначений у довідці прокуратури Вінницької області від 12.03.2020 № 18/100.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.