Справа № 727/10890/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/10890/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Танасійчук Н.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

18 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2023 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

15 січня 2024 року до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно відмітки в паспорті, позивач зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу №11 від 17 серпня 2023 року виданого ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 прийнятий з 18.08.2023 року на роботу водієм автотранспортного засобу.

З договору від 25.07.2023 року встановлено, що між ТОВ «Маршалл Табако» та ФОП ОСОБА_2 існує домовленість про надання ФОП ОСОБА_2 послуг із перевезення вантажними автомобілями.

У відповідності до накладних на переміщення №282 та № 283 від 31 серпня 2023 року ТОВ «Маршалл Табако» переміщувало товар із складу в м.Тернопіль на склад в м.Чернівці, та згідно товарно-транспортної накладної № 08/31/04 від 31 серпня 2023 року перевізником переміщеного товару був ФОП ОСОБА_2 , а водієм - ОСОБА_1 .

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 31.08.2023 року, складеного офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи 6 відділу (м.Заставна) Чернівецького РТЦК та СП старшим лейтенантом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, всупереч вимогам правил військового обліку, встановленого законом, виїхав без дозволу начальника четвертого відділу Кам`янського РТЦК та СП, де перебуває на військовому обліку, чим порушив вимоги п. 4, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

12 вересня 2023 року начальником Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 постановою по справі про адміністративне правопорушення за № 1650 - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400,00 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме за те, що він 31.08.2023 року здійснив виїзд із місця проживання без дозволу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.1, ч.2 ст.3 Конституції України).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1ст. 7 КУпАП).

Порядок притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягають до такої відповідальності.

Відповідно до ч.1ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 2 ст. 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, у виді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього, зокрема, частини 1 та 2 регламентують правила взяття на облік, частини 3 і 5 - зняття з обліку при зміні місця проживання.

Частиною 4 вказаної норми встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

З огляду на те, що ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону виїзду військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у воєнний час, підлягає застосуванню спеціальний закон, яким є Закон України «Про правовий режим воєнного стану», стаття 8 якого передбачає заходи правового режиму воєнного стану.

Одним з таких заходів є передбачена п. 16 ч. 1 ст. 8 заборона громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України;

Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Аналіз зазначених законодавчих норм однозначно свідчить про те, що ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону у воєнний час виїзду призовників, військовозобов`язаних та резервістів без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з місця проживання саме в розумінні зміни місця проживання.

Колегія суддів наголошує, що належних і допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 , приїхавши до Чернівецької області, змінив своє постійне місце проживання, на що не мав дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Водночас, позивачем до матеріалів справи долучено доказі на підтвердження того, що позивач на час притягнення його до адміністративної відповідальності перебував у робочому відрядженні

Відповідач, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, зокрема, порушення вимог ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та правомірності оскаржуваної постанови.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв всупереч положенням визначених Конституцією та законами України, у зв`язку з чим постанова № 1650 від 12 вересня 2023 року підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.