Справа № 280/9534/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 січня 2024 року Справа № 280/9534/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.10.2023 року №3407 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у включенні до його трудового стажу періоду його роботи з лютого 1976 року по травень 1979 рік у колгоспі «Знам`я комунізму»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати в трудовий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи з лютого 1976 по травень 1979 року на підставі: архівної довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії від 05.10.2021 року №0220/214, архівної довідки від 05.10.2021 року №0220/215 та довідки від 05.10.2021 року №0220/216.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Комісії при ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні позивачу спірних періодів є протиправним, з огляду на те, що надані позивачем довідки про період його роботи в колгоспі «Знам`я комунізму» на території АРСР «Крим» містять усі необхідні відомості про його роботу у спірні періоди, та є достатнім для їх зарахування до трудового стажу позивача.

Відповідач позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що оскільки архівні довідки про заробітну плату від 05 жовтня 2021 року №№ 0220/214, 0220/215, 0220/216 завірені печатками органів Республіки Крим, то зарахувати період стажу з 1976 року по 1979 рік в якості працівника колгоспу «Знам`я комунізму» неможливо. Крім того, вважає, що необхідна довідка за цей період, в якій буде визначено фактично відпрацьований час або на підставі показань не менше двох свідків, які б знали позивача про спільній з ним роботи у колгоспі.

Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності з 30.05.2019.

06.02.2023 позивач звернувся до Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії із заявою, відповідно до Порядку № 18-1 з додаванням всіх наявних у позивача документів, з проханням розглянути його заяву про підтвердження стажу роботи у колгоспі Знам`я комунізму з 1976 по 1979 роки.

22.02.2023 за результатами розгляду звернення від 06.02.2023 відповідачем листом від 22.02.2023 № 2356- 2082/К-02/8-0800/23 надано відповідь, яким роз`яснено, що відсутні законні підстави для зарахування до стажу роботи періодів роботи в колгоспі на підставі наданих довідок від 05.10.2021 року №№02-20/215, 02-20/216, виданих республікою Крим.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині не включення до трудового стажу позивача періоду його роботи з 1976 року по 1979 рік у колгоспі Знам`я комунізму звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі №280/1567/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2023 про підтвердження стажу роботи; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2023 про підтвердження стажу роботи на засіданні комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі №280/1567/23, рішенням Комісії про Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.10.2023 року №3407 позивачу відмовлено в підтвердженні його стажу роботи та зазначено, що Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за №1231/13105 (далі - Порядок) визначено процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Пунктом 11 Порядку передбачено, що для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

В заяві заявника відсутні дані про свідків, які б могли засвідчити спільну з ним роботу у колгоспі за період роботи у 1976-1979 роках.

На розгляд комісії були надані наступні документи: заява від 06.02.2023, довідки від 05.10.2021 року №№ 0220/214, 0220/215, 0220/216, виданні администрацией Крестьянского сельского поселения Первомайского района республіки Крим за періоди роботи у 1976-1979 роках у колгоспі Знамя Коммунизма та трудова книжка НОМЕР_2 , в якій відсутні записи про роботу у вище зазначеному колгоспі, та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 280/1567/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2023 про підтвердження стажу роботи на засіданні комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до пункту 11 Порядку, враховуючи відсутність показань свідків про спільну з заявником роботу у 1976- 1979 роках, а також відсутність записів у трудовій книжці про роботу у зазначений період відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи у 1976- 1979 роках у колгоспі Знамя Коммунизма.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За положеннями частини другої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМ України.

Відповідно до п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі Основні положення), основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

В довідці вказується, з якого року колгоспник є членом колгоспу і скільки років працював у колгоспі. Крім цього, для підтвердження стажу роботи в колгоспі приймаються довідки архівних установ.

Таким чином, згідно вимог діючого законодавства, період роботи у колгоспах підтверджується відповідними документами (трудова книжка колгоспника, архівні довідки), із зазначенням встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі, результатів його виконання тощо.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача не містить записів про період роботи позивача в колгоспі «Знам`я комунізму» (АР Крим).

Позивач також не надав органу Пенсійного фонду трудову книжку колгоспника.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за №1231/13105 (далі Порядок № 18-1).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 18-1 цей порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи:

для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника;

до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Пунктом 3 Порядку № 18-1 встановлено, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

За змістом пункту 4 Порядку № 18-1 комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 18-1 основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Пунктом 14 Порядку № 18-1 визначено, що комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку (пункт 15 Порядку № 18-1).

За встановленими судом обставинами справи комісією розглянута заява позивача від 06 лютого 2023 року про підтвердження стажу роботи у колгоспі «Знам`я комунізму» (АР Крим) з 1976 по 1979 роки, проте не прийняті архівні довідки від 05 жовтня 2021 року № 0220/214, № 0220/215 та № 0220/216 у зв`язку з тим, що ці довідки видані незаконними органами, а саме АР Крим.

Стосовно питання можливості врахування органом Пенсійного фонду архівних довідок, виданих органами, які розташовані на тимчасово окупованих територіях, суд зазначає наступне.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі № 344/16404/16-а.

Щодо відсутності показів свідків на підтвердження наявного у позивача трудового стажу суд зазначає, що покази свідків можуть бути надані позивачем лише за відсутності в його трудовій книжці відповідних записів щодо спірного трудового стажу, а також інших документів, які б підтверджували наявність спірного трудового стажу (уточнюючі довідки, архівні довідки тощо).

Суд зазначає, що надані позивачем довідки про період його роботи в колгоспі «Знам`я комунізму» на території АРСР «Крим» містять усі необхідні відомості про його роботу у спірні періоди, та є достатнім для їх зарахування до трудового стажу позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документи надані позивачем, а саме архівна довідка про заробітну плату для розрахунку пенсії від 05.10.2021 року №0220/214, архівна довідка від 05.10.2021 року №0220/215 та довідка від 05.10.2021 року №0220/216 має бути врахована органами Пенсійного фонду України. Відтак, належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з лютого 1976 по травень 1979 року на підставі архівної довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії від 05.10.2021 року №0220/214, архівної довідки від 05.10.2021 року №0220/215 та довідки від 05.10.2021 року №0220/216.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.10.2023 року №3407.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з лютого 1976 по травень 1979 року на підставі архівної довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії від 05.10.2021 року №0220/214, архівної довідки від 05.10.2021 року №0220/215 та довідки від 05.10.2021 року №0220/216.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 17.01.2024.

Суддя О.В. Конишева