Справа № 420/23119/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за січень, лютий 2023 року;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за січень, лютий 2023 року.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що він проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 та на період дії воєнного стану згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року він набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі.

Разом з цим, під час проходження військової служби позивачу не було нараховано та виплачено додаткової винагороди, передбаченою постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, за січень та лютий 2023 року, з огляду на що було направлено адвокатський запит до військової частини.

З відповіді Військової частини НОМЕР_1 було з`ясовано, що позивача позбавлено додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, за січень та лютий 2023 року, у зв`язку із наявністю дисциплінарних стягнень, накладених на ОСОБА_1 наказами відповідача №62 від 05.02.2023 року, №67 від 05.02.2023 року, №66 від 05.02.2023 року, №133 від 07.03.2023 року, №124 від 03.03.2023 року та №125 від 03.03.2023 року.

Не погоджуючись із вищезазначеною бездіяльністю відповідача у вигляді нездійснення нарахування та виплати додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

17.10.2023 року та 18.10.2023 року від відповідача до суду надійшли однакові за змістом відзиви на адміністративний позов, з яких вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 позов не визнає та зазначає, що ненарахування та невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, відбулась згідно чинного законодавства, зокрема через накладення на позивача дисциплінарних стягнень відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (із внесенням змін наказом Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 року) та окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 року.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Згідно наявних в матеріалах справи витягів з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №54 від 02.03.2022 року та №63 від 11.03.2022 року, сержанта-резервіста ОСОБА_1 призначено на посаду старшого навідника гранатометного відділення взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти, та зазначено, що він з 11.03.2023 року справи та посаду прийняв.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №72 від 13.03.2023 року, позивача з 13.03.2023 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечень.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про суму нарахованого грошового забезпечення та винагороди військового стану, виданої Військової частиною НОМЕР_1 від 04.07.2023 року за №100 на ім`я ОСОБА_1 , у графі «лютий 2023 року» до виплати зараховано на розрахунковий рахунок позивача суму у розмірі 3506,60 грн., а в графі «примітка» зазначено наступне: відповідно до наказу командира частини від 05.02.2023 року №62 позбавлено винагороди військового стану; відповідно до наказу командира частини від 05.02.2023 року №67 позбавлений щомісячної премії; відповідно до наказу командира частини від 05.02.2023 року №66 позбавлений надбавки за особливості проходження служби.

Крім того, у графі «березень 2023 року» до виплати зараховано на розрахунковий рахунок позивача суму у розмірі 3506,60 грн., а в графі «примітка» зазначено наступне: відповідно до наказу командира частини від 07.03.2023 року №133 позбавлено винагороди військового стану; відповідно до наказу командира частини від 03.03.2023 року №124 позбавлений щомісячної премії; відповідно до наказу командира частини від 03.03.2023 року №125 позбавлено надбавки за особливості проходження служби.

Судом також встановлено, що у графі «лютий 2023 року» передбачена виплата, яка розрахована за проходження служби позивачем у січні 2023 року, а у графі «березень 2023 року» - виплата, розрахована за проходження позивачем служби у лютому 2023 року.

В матеріалах справи наявні матеріали службового розслідування за фактом відмови виконувати бойове завдання та накази командира сержантом за мобілізацією ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання у воєнний час (службове розслідування розпочате 08.01.2023 та закінчено 30.01.2023), за результатами якого було запропоновано ??за порушення вимог статей 11, 16 30, 37, 58, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а також статей 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що виразилося у відмові від виконання бойового наказу командира, самовільному залишенні району виконання бойових завдань, з метою ухилитися від військової служби, недбалому ставленні до служби, що могло спричинити тяжкі наслідки, в умовах воєнного стану, сержанта за мобілізацією ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності: відповідно до пункту «г» ст. 48 та ст. 55 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і накласти дисциплінарне стягнення «Попередження про неповну службову відповідність». Також було запропоновано у відповідності до п. 5 розділу XVI Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та відповідно до окремого доручення ОСОБА_2 «Врегулювання питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року», а також відповідно до пункту 9.8 окремого доручення Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022 року до наказів про виплату додаткової винагороди - сержанту за мобілізаціє ОСОБА_1 грошову премію та додаткову винагороду військового стану за січень 2023 року не виплачувати у зв`язку з відкритою відмовою виконувати наказ командира.

На підставі вищезазначеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №23 від 30.01.2023 року (з основної діяльності), на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність», а також зазначено, що грошова премія та додаткова винагорода військового стану за січень 2023 року виплачуватись не буде.

В матеріалах справи також наявні матеріали службового розслідування за фактом відмови виконувати бойові накази та розпорядження командирів військовослужбовцями, зокрема, сержанта ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання у воєнний стан в смузі відповідальності ОТУ «Донецьк» (службове розслідування розпочате 17.02.2023 року та закінчено 21.02.2023 року), за результатами якого було запропоновано за порушення вимог статей 11, 16 30, 37, 123, 124 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а також статей 1, 2, 3, 4, 6. Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що виразилося у відмові від виконання правомірного наказу командира в умовах воєнного стану, у відповідності до пункту «г» ст.48 та ст.55 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності, зокрема, сержанта ОСОБА_1 , та накласти дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Також було запропоновано у відповідності до п. 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та відповідно до окремого доручення "Про врегулювання питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року" за ознаками ст. 402 КК У від 05.04.2001 року №2341-III непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, зокрема, сержанту ОСОБА_1 , грошову премію та додаткову винагороду військового стану за лютий 2023 року не виплачувати.

На підставі вищезазначеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №55 від 21.02.2023 року (з основної діяльності), на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність», а також зазначено, що грошова премія та додаткова винагорода військового стану за лютий 2023 року виплачуватись не буде.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди військового стану за січень 2023 року та лютий 2023 року, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у справі №420/23119/23.

Під час перевірки правомірності оскаржуваної позивачем бездіяльності суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260).

Згідно п. 2 розд. І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до п .3 розд. І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно п. 17 розд. І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Постанова вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022 року (п.5 Постанови №168).

Згідно п.1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до вимог ст.ст.1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За ст. 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України №548-ХIV від 24.03.1999 року.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань (ст. 6 Статуту внутрішньої служби)

Статею 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. Разом з цим, прийняттю такого рішення командиром може передувати службове розслідування.

Судом з матеріалів справи встановлено, що наказами командира Військової частини НОМЕР_1 №14 від 08.01.2023 року та №85 від 17.02.2023 року були призначені проведення службових розслідувань відносно сержанта ОСОБА_1 за фактом відмови виконувати бойові завдання та накази командира.

На підставі вищезазначених службових розслідувань командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №23 від 30.01.2023 року (з основної діяльності), на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, та залишено без грошової премії та додаткової винагороди військового стану за січень 2023 року; також було видано наказ №55 від 21.02.2023 року (з основної діяльності), на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, а також та залишено без грошової премії та додаткової винагороди військового стану за лютий 2023 року.

При прийнятті вищевказаних наказів відповідачем було враховано, що 23.06.2022 року Міністром оборони України було прийнято окреме доручення №912/з/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, згідно пп. 9.7 п.9 якого передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гри. або 30 000,00 грн. не включати військовослужбовців, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у кому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Суд також акцентує увагу на тому, що позивачем під час розгляду справи не заперечується факт скоєння ним вищезазначених дисциплінарних правовопорушень у вигляді відмови виконувати бойові накази (розпорядження), позивач лише не погоджується із ненарахуванням та невиплатою йому додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, за період з січня по лютий 2023 року.

Разом з цим, як вже зазначалось вище, порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі по тексту - Окреме доручення).

Згідно п.5 Окремого доручення зазначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 Окремого доручення).

Підпунктом 9.7 п.9 Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. не включаються.

Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 року №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними п. 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022 року.

Це доручення застосовується з 01.06.2022 року (п. 14 Окремого доручення).

Тобто, зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 можна зробити висновок, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання останніми норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

При цьому, позбавлення вищезазначеної додаткової винагороди є наслідком накладення на ОСОБА_1 , як військовослужбовця, дисциплінарного стягнення, передбаченого окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.

Суд також акцентує увагу на тому, що згідно ст. 88 Дисциплінарного Статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що вищезазначені накази командира Військової частини НОМЕР_1 оскаржувались позивачем або були скасовані в установленому законом порядку.

Крім того позивачем не оскаржуються вказані накази в межах адміністративної справи №420/23119/23, а тому суд не досліджує питання правомірності цих наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Щодо доводів позивача відносно того, що у переліку дисциплінарних стягнень відносно Дисциплінарного Статуту немає окремого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення, то суд зазначає, що за порушення вимог статей 11, 16 30, 37, 123, 124 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а також статей 1, 2, 3, 4, 6. Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України (як зазначено в вищезгаданих наказах командира Військової частини НОМЕР_1 за фактом проведення службових розслідувань) на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Що стосується позбавлення додаткової винагороди внаслідок скоєння дисциплінарного правопорушення, то згідно ст.27 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

З огляду на вищезазначене, в даному випадку позбавлення премії та додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від накладення дисциплінарного стягнення за вчинений проступок та не є накладенням дисциплінарного стягнення, що не передбачене чинним законодавством.

Щодо посилань позивача на те, що Міністерством оборони України порушено норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» дія цього нормативного акту не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям, зокрема, актів, прийнятих з питань запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного, надзвичайного стану, оголошення зони надзвичайної екологічної ситуації, мобілізації та демобілізації.

Враховуючи, що виплату вищезгаданої додаткової винагороди було запроваджено саме на період дії воєнного стану, то окремі доручення Міністра оборони України від 25.03.2022 року №248/1298 та від 23.06.2022 року №912/з/29 не повинні узгоджуватись з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки сфера дії цього нормативно-правового акту не поширюється на здійснення заходів під час дії правового режиму воєнного стану, з огляду на що суд не приймає до уваги вказаний довод позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вищезазначеного, та враховуючи, що Військовою частиною НОМЕР_1 було доведено, що відповідач діяв в межах чинного законодавства, суд доходить висновку, що позивачу правомірно не було нараховано та виплачено Військовою частиною НОМЕР_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за січень 2023 року та лютий 2023 року, з огляду на що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог (правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за січень, лютий 2023 року), судом не надається оцінка діям Військової частини щодо невиплати позивачу щомісячної премії та надбавки за особливості проходження служби за спірний календарні періоди на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 року №66, №67 та від 03.03.2023 року №124, №125.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.