Справа № 300/6927/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. справа № 300/6927/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення за №945 від 10.08.2023 про відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання зарахувати період роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, з 01.04.1993 по 02.01.1996, і призначити пенсію за віком з 21.10.2023, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, Головне управління ПФУ в області, Управління, орган пенсійного забезпечення), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі по тексту також - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення за №945 від 10.08.2023 про відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання зарахувати період роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, з 01.04.1993 по 02.01.1996, і призначити пенсію за віком з 21.10.2023.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 2 протиправно, в порушення норм чинного законодавства, прийнято рішення від 10.08.2023 за №945 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав відсутності у останньої необхідного стажу (27 років), та із не зарахуванням (виключенням) із загального трудового стажу позивача періоду роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996. Мотивуючи у рішенні від 10.08.2023 за №945 підстави відмови орган пенсійного фонду вказав на наявність у позивача страхового стажу 17 років 5 місяців 18 днів. При цьому до загального страхового стажу не зараховано період роботи: з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 02.04.1993 по 02.01.1996, оскільки в даті наказу про звільнення, внесених до трудової книжки позивача, міститься виправлення не завірене (не засвідчене) належним чином.

За доводами позивача підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не обставини із дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. У зв`язку з цим позивач вважає безпідставними доводи відповідача 2 щодо не зарахування періодів роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996. На переконання позивача, працівник не може нести відповідальність за правильність і повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила позов задовольнити повністю, скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №945 від 10.08.2023 і зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію за віком з 21.10.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 13.10.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.21-22).

Відповідач 2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 20.10.2023 за №2000-0902-7/149341, який 24.10.2023 зареєстрований в суді (а.с.26-29).

Відповідач 2 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 02.08.2023 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Втім відповідач 2 за принципом екстериторіальності, розглянувши заяву позивача, прийняв рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії з підстав відсутності у останньої необхідного стажу (27 років), при цьому, не врахувавши до загального трудового стажу позивача періоду роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 02.04.1993 по 02.01.1996.

Як пояснив відповідач 2, в ході розгляду документів до страхового стажу позивача не враховано коментовані періоди трудової діяльності, оскільки в даті наказів про звільнення містяться виправлення. З урахуванням вказаного, для зарахування вище вказаних періодів до страхового стажу, позивачем необхідно надати уточнюючі довідки. Додатково зазначив про те, що позивач матиме право на пенсію з 21.10.2025.

Зважаючи на такі обставини, орган пенсійного фонду вважає оскаржуване позивачем рішення правомірним, а дії такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило суду відзив на позов від 27.10.2023 за №0900-0902-9/53928 із відповідними доказами, які надійшли на адресу суду 31.10.2023 (а.с.36-44, 45-67). Мотивуючи правомірність дій в частині не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи відповідач 1 виходив з аналогічних підстав і обставин, які зазначені у відзиві на позов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Додатково відповідач 1 відзначив, що до страхового стажу позивача не враховано періоди трудової діяльності з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 02.04.1993 по 02.01.1996, оскільки трудову книжку заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 20.06.1974 за №162. А саме, за результатом розгляду документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано вище коментовані періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки в даті наказу про звільнення містяться виправлення не завірені (не засвідчені) належним чином. Жодних інших документів, які б підтверджували спірний період роботи позивачем не надано, а тому правових підстав для їх зарахування немає. Також відповідач 1 звернув увагу на те, що ОСОБА_1 враховано до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення 3-ох років з 08.07.1980 по 06.05.1984, який перетинається із періодом роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982. Чинним законодавством не передбачено подвійне зарахування стажу. З урахуванням вказаних обставин вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а позовом таким, що не підлягає до задоволення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Перевіряючи обставину здобуття ОСОБА_1 загального страхового стажу з`ясовано, що позивач з 14.07.1980 прийнята на роботу перукарем широкого профілю в міськпобуткомбінат м. Івано-Франківськ, а 03.11.1982 звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.62), свідченням чого є записи 2-3 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 (надалі по тексту також - трудова книжка).

Згідно записів №№6-8 трудової книжки, ОСОБА_1 з 01.04.1993 прийнята на роботу у Виробничу фірму "Івано-Франківськсервіс" перукарем по переводу з Івано-Франківського міськпобуткомбінату, з 03.02.1995 Виробнича фірма "Івано-Франківськсервіс" реорганізована в Орендне підприємство "Івано-Франківськсервіс", а з 02.01.1996 у зв`язку з приватизацією Орендного підприємства "Івано-Франківськсервіс" позивач переведена в Колективне підприємство "Перукарня №15" (а.с.63-64).

Крім того, як слідує із матеріалів справи (а.с.70), позивач в період з 08.07.1980 по 06.05.1984 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-ох років.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком, до якої долучила документи на підтвердження трудового стажу, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 (а.с.47-48).

За результатом розгляду заяви позивача від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком та поданих документів на підтвердження трудового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (за принципом екстериторіальності) 10.08.2023 прийнято рішення №945 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу (а.с.49).

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення органом пенсійного фонду на підставі поданих позивачем документів обчислено страховий стаж ОСОБА_1 в загальному значенні 17 років 05 місяців 18 днів.

Проте за результатом розгляду документів, доданих до заяви, не враховано записи у трудовій книжці позивача за період роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 02.04.1993 по 02.01.1996, оскільки в даті наказів про звільнення містяться виправлення не завірені (не засвідчені) належним чином (а.с.49).

Відповідач 1 листом від 18.08.2023 за №0900-0209-8/39781 повідомив позивача про прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення від 10.08.2023 за №945 (а.с.13).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.08.2023 за №945 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду, з метою захисту свого порушеного права, ставлячи вимогу про скасування такого рішення, та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, з 01.04.1993 по 02.01.1996, і призначити пенсію за віком з 21.10.2023.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 02.08.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, поряд з іншим, долучила трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 на підтвердження періодів трудової діяльності з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996. Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.07.2023 за №74 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність у останньої необхідного страхового стажу 27 років, в той же час підтвердивши наявність у ОСОБА_1 стажу 17 років 5 місяців 18 днів. При прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем 2, відмовляючи з вказаних вище підстав у призначенні пенсії, також не взято до уваги записи трудової книжки позивача за період роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996, у зв`язку з тим, що в даті наказу про звільнення міститься виправлення не завірене належним чином.

Отже, єдиною правовою підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яку визначив відповідач 2 у рішенні від 10.08.2023, є відсутність у позивача необхідного страхового стажу 27 років. Крім того до уваги не взято записи №№2-3, 6-8 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.07.1980, з вищевказаних підстав.

Суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідачів та заперечення позивача, вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В період трудової діяльності позивача з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 та внесення записів №№2-3, 6-8 у трудову книжку про прийняття і звільнення позивача з роботи, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі по тексту також - Інструкція №162).

Положеннями пункту 2.3. Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За змістом пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №162).

Як визначено пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі по тексту також - Постанова №656) та даною Інструкцією.

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 Постанови №656).

Пунктом 12, 13 вказаної Постанови передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться за мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація та офіційною мовою СРСР.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 Постанови №656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Окрім того такі приписи містяться в пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, а також в ухвалах від 10.10.2023 у справі №160/5139/23 (адміністративне провадження № К/990/32775/23) і від 16.11.2023 у справі №560/2839/23 (адміністративне провадження № К/990/37163/23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 15.07.1980, яка надана останньою відповідачу попередньо для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.10-12).

Записи №№2-3 у трудовій книжці свідчить про прийняття 14.07.1980 позивача перукарем широкого профілю в міськпобуткомбінат м. Івано-Франківськ і звільнення 03.11.1982 за власним бажанням, а записи №№6-8 підтверджує обставину прийняття 01.04.1993 ОСОБА_1 на роботу у Виробничу фірму "Івано-Франківськсервіс" перукарем по переводу з Івано-Франківського міськпобуткомбінату та переведення останньої з 02.01.1996 в Колективне підприємство "Перукарня №15" (а.с.10-11).

Так, виходячи із візуального огляду запису №3 і запису №8 у трудовій книжці позивача, дата наказу №132 і наказу №95 про звільнення ОСОБА_1 є нечіткими із виправленнями в частині відображення цифр, які ідентифікують місяць їх прийняття. Разом з тим дата наказу №132 "03.11.82" (зафіксованої в розділі 4 трудової книжки) відповідає даті запису про звільнення позивача "03.11.1982" (зафіксованої в розділі 2 трудової книжки). Водночас дата наказу №95 "29.12.95" свідчить про його прийняття на 5 днів раніше дати переведення позивача на інше підприємство "02.01.1996", що відповідає вимогам Інструкції №58.

Варто мати на увазі, що запис про звільнення позивача "03.11.1982" і запис про переведення позивача на іншу роботу, які занесені в розділі 2 трудової книжки за №3 і №8 є чіткими і зрозумілими, виконані без виправлень чи інших ясних змін у цифровому відтворенні календарної дати, місяця та року.

Саме записи в розділі 2 трудової книжки вказують та визначають "відомості про роботу" (період роботи) працівника, а розділ 4 ідентифікує дані про підстави виконання записів в розділі 2. Для визначення "відомостей про роботу" (період роботи) значення мають записи в розділі 2 трудової книжки. У зв`язку із вказаним є необґрунтованими аргументи відповідачів про "неправильність та неточність записів відомостей про роботу/переведення".

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідачі не довели перед судом, що описані виправлення в трудовій книжці вчинені позивачем особисто чи іншою особою з метою спотворення дійсних обставин щодо останнього робочого дня в частині місяця 1982 року і місяця 1995 року, якими за даними розділу 2 є - "03.11." 1982 року і "02.01." 1996 року.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем 2 виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Поряд з вказаним, слід вважати безпідставними доводи відповідача 1 з приводу відсутності підстав для врахування до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 14.07.1980 по 03.11.1982, оскільки до страхового стажу останньої зараховано період догляду за дитиною до досягнення 3-ох років з 08.07.1980 по 06.05.1984, який перетинається із коментованим періодом роботи, так як чинним законодавством не передбачено подвійне зарахування стажу.

По перше, варто зауважити, що оскаржуване рішення не містить такої підстави для відмови у зарахуванні до стажу позивача періоду роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, як перетинання його із періодом догляду за дитиною до досягнення 3-ох років з 08.07.1980 по 06.05.1984, який врахований органом пенсійного фонду до стажу ОСОБА_1 .

По друге, у спірному випадку позивач не ставить вимоги щодо зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, який перетинається із періодом догляду за дитиною до досягнення 3-ох років з 08.07.1980 по 06.05.1984, у подвійному розмірі.

Таким чином, на переконання суду, періоди роботи позивача з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996 підлягають врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Досліджуючи наявність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком станом на момент розгляду заяви від 02.08.2023, суд вважає за необхідне відмітити слідуюче.

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 03.11.1999, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком досягла 62 роки 09 місяців, що також підтверджується оскаржуваним рішенням (а.с.47-48, 49, 50).

Як уже зазначалось судом вище, згідно положень частини 1 і 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

З наведеного слідує що позивач, станом на момент звернення із заявою від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком, а також на момент прийняття рішення, не досягла 63-річного віку, а отже норми частини 2 статті 26 Закону №1058-IV щодо необхідності наявності страхового стажу від 20 до 30 років, не можуть бути застосувані у спірних правовідносинах.

Таким чином, у розглядуваному випадку орган пенсійного фонду у рішенні №945 від 10.08.2023 правомірно вказав на необхідність наявності у ОСОБА_1 для призначення пенсії страхового стажу станом на момент звернення із заявою 27 років, та роз`яснив про можливість звернення за пенсією після досягнення 63-річного віку за наявності страхового стажу від 20 до 30 років або 65-річного віку за наявності страхового стажу від 15 до 22 років.

Отже, у відповідача 2 були відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії, оскільки остання станом на момент розгляду заяви не мала страхового стажу 27 років (для можливості застосування частини 1 статті 26 Закону №1058-IV), а також не досягнула 63 років (для можливості застосування частини 2 статті 26 Закону №1058-IV).

В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити її право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити призначення пенсії за віком із зарахуванням спірного страхового стажу.

В даному випадку, визначаючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахувала наступного.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 02.08.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій та прийняти рішення, враховуючи те, що ОСОБА_1 хоча і подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Як визначено пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

В такому випадку, зважаючи на часткове задоволення позову щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 спірний період роботи та повторно розглянути заяву позивача від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком, надходження від останнього до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області такого (ймовірного) рішення про призначення позивачу пенсії є безумовною підставою для здійснення органом пенсійного забезпечення за місцем фактичного проживання особи, виплати пенсії.

В силу вимог частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, підлягають до часткового задоволення.

При цьому, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2023 про призначення пенсії, із врахуванням періодів роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982 і з 01.04.1993 по 02.01.1996.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач 2 в оскаржуваному рішенні №945 від 10.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, проаналізувавши подані нею необхідні документи, фактично погодився з наявністю в позивача 17 років 5 місяців 18 днів страхового стажу.

Зважаючи на досягнення позивачем, станом на момент розгляду даної справи (20.10.2023), 63 років, наявності у неї загального страхового стаж понад 20 років (з урахуванням висновку суду щодо зарахування до загального страхового стажу спірного періоду роботи з 14.07.1980 по 03.11.1982, з 01.04.1993 по 02.01.1996), ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком.

В свою чергу відповідач 2, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком від 02.08.2023, для забезпечення права позивача на отримання пенсії у порядку та строки, визначені Законом №1058-IV, вправі вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 , як особі яка досягнула 63 років та має відповідний стаж роботи понад 20 років.

Відповідач 2, виконуючи рішення суду у даній справі, зважаючи на досягнення позивачем 63 років, може уникнути надмірного формалізму та вирішити питання на користь позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 05.10.2023 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 965,70 гривень з кожного, що пропорційно становить 90 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45 від 10.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Виробничій фірмі "Івано-Франківськсервіс" з 01.04.1993 по 02.01.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 965,70 гривень (дев`ятсот шістдесят п`ять гривень сімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61000.

Суддя Чуприна О.В.