Справа № 200/806/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року справа №200/806/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Азарової К.В., представника відповідача Сабадаш О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 р. у справі № 200/806/23 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерство юстиції України (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо законодавчого неврегулювання впродовж тривалого часу порядку відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, порядку зміни виконавчого округу в період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії, спрямовані на законодавче врегулювання порядку відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, порядку зміни виконавчого округу в період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 збитки у вигляді витрат, пов`язаних зі страхуванням цивільно-правової відповідальності за період з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 9000,00 грн, та членських внесків до Асоціації приватних виконавців України з 01 березня 2022 року по 01 липня 2022 року у розмірі 4333,32 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що дії відповідача щодо розгляду заяв позивача від 04.04.2022 та від 28.04.2022 про відновлення доступу до АСВП є неправомірними, адже ці заяви було подано позивачем в період дії наказу Мін`юсту від 04.04.2022 №1310/5. У порушення свого ж наказу відповідачем не відновлено доступ позивачці до АСВП. Про причини не відновлення доступу до АСВП у період з 04.04.2022 до 24.05.2022 у листі не повідомлялось.

Вимоги наказу Мін`юсту від 24.05.2022 № 2068/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 04 квітня 2022 року № 1310/5» не можуть застосовуватись до заяв позивача, поданих до 24.05.2022. Цей наказ не має зворотньої дії у часі в силу положень статті 58 Конституції України.

Відповідачем у даній справі не надано належних і допустимих доказів правомірності своєї бездіяльності протягом тривалого часу (з дня введення в Україні воєнного стану по теперішній час) щодо невчинення дій, направлених на законодавче врегулювання порядку відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, порядку зміни виконавчого округу у період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на окупованій території.

Права позивача порушені протиправною бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Протягом дванадцяти місяців з дати блокування діяльності відповідач не прийняв жодного нормативного акту, не розробив жодного законопроекту, не вчинив жодних дій, направлених на скоріше врегулювання на законодавчому рівні питання зміни виконавчого округу приватними виконавцями, чиї офіси опинились на тимчасово окупованій території та питання відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження таким приватним виконавцям.

Ця бездіяльність є протиправною та дискримінаційною, адже питання діяльності приватних виконавців, офіси яких не розташовані на тимчасово окупованій території, та державних виконавців з тимчасово окупованих територій відповідачем були врегульовані відповідними нормативними актами.

На всі звернення позивача надаються лише відписки про те, що відповідачем опрацьовується дане питання.

Бездіяльність відповідача щодо законодавчого неврегулювання порядку зміни виконавчого округу приватним виконавцем, офіс якого знаходиться на окупованій території, порядку відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження таким приватним виконавцям протягом тривалого часу є протиправною та дискримінаційною, не відповідає принципу «належного урядування».

Бездіяльність відповідача також порушує право позивача мирно володіти майном, яке гарантоване статтею 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зумовлене невиконанням позитивних зобов`язань щодо прийняття відповідного правового акта або вчинення дій, направлених на його прийняття.

Через протиправну бездіяльність відповідача позивач несе збитки у вигляді витрат, пов`язаних зі страхуванням професійної діяльності приватного виконавця, а також у вигляді членських внесків до асоціації приватних виконавців.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов`язаний до початку здійснення діяльності застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. Приватний виконавець зобов`язаний укласти договір страхування на новий строк не пізніш як за 10 днів до закінчення дії договору страхування.

Мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця має становити 10 відсотків загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

Протягом перших трьох років зайняття діяльністю приватного виконавця мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця не може бути меншим загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

26.07.2021 позивачем укладено договір страхування № 28/012/2021-082/И на один рік з терміном дії з 01.08.2021 до 31.07.2022.

20.07.2022 позивачем укладено договір страхування №ДВО(ПВ) ДВО 012/2022-092/И з терміном дії з 01.08.2022 до 30.09.2022.

28.09.2022 позивачем укладено договір страхування №ДВО (ПВ) ДВО 012/2022-092/И з терміном дії з 01.10.2022 до 30.11.2022.

Вартість страхування відповідно до вищезазначених договорів складає 1000,00 на місяць.

Тобто позивачем понесено збитки у вигляді витрат у розмірі 9000,00 грн на страхування професійної діяльності з 01.03.2022 року до 30.11.2022 року.

Через протиправне блокування відповідачем діяльності позивач фактично не здійснює діяльність приватного виконавця з 24.02.2022, тому страхові суми за період з 01.03.2022 до 01.11.2022 у розмірі 9000,00 грн є збитками, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов`язаний сплачувати членські внески Асоціації приватних виконавців України.

Згідно до ст. 42 даного закону підставою зупинення діяльності приватного виконавця є несплата членських внесків Асоціації приватних виконавців України.

04.01.2022 позивачем сплачено членський внесок Асоціації приватних виконавців України за перше півріччя 2022 року з розмірі 6500,00 грн, тобто 1083,33 грн на місяць.

Діяльність позивача фактично заблокована відповідачем з березня 2022 року, тому членський внесок за березень-червень у розмірі 4333,32 грн (1083,33 грн х 4 міс.) є збитками позивача і повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, що зважаючи на те, що ДП «НАІС» є суб`єктом кібербезпеки у розумінні Закону № 2163- VIII та має право здійснювати заходи щодо запобігання використанню кіберпростору у воєнних, розвідувально-підривних, терористичних та інших протиправних і злочинних цілях, підприємством з метою забезпечення збереження та захисту даних, а також недопущення будь-яких несанкціонованих дій з інформацією реєстрів, 24.02.2022 тимчасово призупинено роботи Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство.

Про тимчасове призупинення роботи та доступу до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Мін`юсту (зокрема, й Система) ДП «НАІС» 24.02.2022 публічно повідомив усіх користувачів у мережі Інтернет на своїй офіційній веб-сторінці.

Призупинення відповідачем роботи та доступу до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства, було вимушеним та тимчасовим кроком.

Пунктом 2 Наказу № 1310/5 у редакції від 04.04.2022 передбачалось, що приватним виконавцям та помічникам приватних виконавців доступ до Системи припиняється та відновлюється адміністратором Системи на підставі письмового повідомлення Департаменту державної виконавчої служби, яке готується на підставі письмового звернення приватного виконавця.

В умовах дії воєнного стану питання доступу приватного виконавця до Системи має вирішуватись з урахуванням того, чи фактично здійснює приватний виконавець свою діяльність, зокрема, в офісі, відомості про який внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, тому необхідно було визначити умови, за наявності яких Департамент державної виконавчої служби має розглянути повідомлення про відновлення (надання) приватному виконавцю та/або його помічнику доступу до Системи, а також обставини, за наявності яких такий доступ у період дії воєнного стану припиняється.

З метою вдосконалення питання доступу приватних виконавців та помічників приватних виконавців до Системи у період дії воєнного стану було розроблено наказ Міністерства юстиції України від 24.05.2022 № 2068/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 04 квітня 2022 року № 1310/5», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за № 560/37896 (далі також - Наказ № 2068/5).

Вказаним наказом врегульовано, зокрема, що повідомлення про відновлення (надання) приватному виконавцю доступу до Системи готується Департаментом на підставі звернення приватного виконавця у разі, якщо: приватним виконавцем укладено договір (договори) страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», строк дії якого (яких) не закінчився; приватний виконавець не має заборгованості з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; адміністративно-територіальна одиниця, на території якої розташований офіс приватного виконавця, не окупована внаслідок військової агресії Російської Федерації та на цій території не проводяться воєнні (бойові) дії; приватний виконавець здійснює діяльність в офісі, відомості про який внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, та цей офіс відповідає вимогам, встановленим розділом II Положення про офіс приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.11.2016 No 3238/5.

Наказ № 2068/5 лише деталізує та конкретизує порядок відновлення приватним виконавцям доступу до Системи, що був визначений Наказом № 1310/5, та жодним чином не змінює його, адже приватний виконавець, який звертається до Департаменту державної виконавчої служби для відновлення доступу до Системи, повинен відповідати умовам Наказу № 1310/5 у редакції від 24.05.2022, якщо він реально здатний виконувати свої професійні обов`язки.

Зважаючи на масштабну потенційну загрозу знищення та витоку інформації, яка міститься у державних інформаційних ресурсах, а також беручи до уваги високі ризики протиправного використання такої інформації з корисливих та злочинних мотивів, Міністерство впевнене, що тимчасове призупинення доступу користувачів до Єдиних та Державних реєстрів Мін`юсту та встановлення такого порядку відновлення цього доступу, який би усунув або максимально мінімізував ризики знищення/ витоку/спотворення тощо інформації, є вимушеною та необхідною мірою, спрямованою на захист законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

З огляду на введення в Україні воєнного стану, на час дії якого можливе втручання у конституційні права і свободи людини і громадянина, рішення про тимчасове призупинення доступу користувачів до державних інформаційних ресурсів та встановлення особливого порядку відновлення такого доступу є цілком правомірним та таким, що відповідає принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення розумного балансу між приватними та публічними інтересами.

Позивач не навів жодних реальних доводів та обґрунтувань, які б слугували підставою для встановлення факту бездіяльності Міністерства щодо відсутності дій по врегулюванню порядку відновлення доступу до Системи, порядку зміни виконавчого округу у період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації. Доводи позивача ґрунтуються виключно на суб`єктивних переконаннях, а не на положеннях чинного законодавства.

Міністерство, з метою врегулювання особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану, протягом 2022 - 2023 років вносило зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

З метою врегулювання особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану, зокрема, й визначення ефективної та зручної процедури зміни виконавчого округу приватними виконавцями, офіси яких розміщені у територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, 21.09.2022 у Верховній Раді України за реєстр. № 8064 зареєстровано проєкт Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», внесений народними депутатами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та іншими, який, серед іншого, опрацьовано і Мін`юстом.

Зазначений проєкт Закону 11.04.2023 був проголосований та прийнятий Верховною Радою України, як Закон № 3048-ІХ, та вже 02.05.2023 його було відписано Президентом України.

Так, у контексті спірних правовідносин звертає увагу Суду на те, що Законом № 3048-ІХ доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403- VIII.

Станом на день подання цього відзиву на апеляційну скаргу приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. змінено виконавчий округ з Донецької області на Одеську область, та її офіс приватного виконавця на сьогодні знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Говорова Маршала, 7, офіс 6-2, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру.

Отже, зважаючи на законодавче врегулювання спірних правовідносин, Міністерство без жодних зволікань вчинило зі свого боку всі дії, необхідні для зміни позивачем виконавчого округу, що черговий раз підтверджує доводи Міністерства щодо відсутності протиправної бездіяльності з його боку.

Також зазначає, що обставини та факти, встановлені та досліджені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справах № 761/13310/22 та № 200/3995/22, спростовують хибні твердження позивача про допущену з боку Міністерства протиправну бездіяльність щодо спірних правовідносин, та свідчать про те, що Мін`юст, не відновлюючи ОСОБА_1 доступ до Системи та не вносячи до Єдиного реєстру відомостей про нове місце розташування її офісу приватного виконавця, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, наголошує про відсутність допущеної протиправної бездіяльності з боку Мін`юсту щодо законодавчого врегулювання порядку відновлення доступу до Системи та порядку зміни виконавчого округу у період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації.

Також, Міністерство не погоджується з вимогою позивача та вважає, що розмір моральної шкоди заявлений ОСОБА_1 є непідтвердженим, необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачем не надано жодних доказів, таких як показання свідків, висновки експертів, письмові докази (наприклад медичні довідки, висновки) та іншими документи тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації.

Позивачем, своєю чергою, не було доведено яким чином та в який спосіб їй було нанесено моральну шкоду Мін`юстом, не зазначено чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивача оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Від позивача надійшов відповідь на відзив, в якому просила задовольнити скаргу.

В обґрунтування зазначено, що доводи Мін`юсту про можливість зміни виконавчого округу приватними виконавцями, офіси яких знаходяться на тимчасово окупованій території, ще до прийняття Закону № 3048-ІХ, суперечить вимогам законодавства. З огляду на наявність незакінчених виконавчих проваджень позивача не могла змінити виконавчий округ за процедурою, яка була визначена Законом № 1403 в редакції, чинній на час введення в Україні воєнного стану. Існуючий порядок зупинення діяльності приватного виконавця, вирішення питання про його заміщення та зміни виконавчого округу виявився непристосованим до умов воєнного стану, що, зокрема, констатовано в пояснювальній записці до проекту Закону № 8064 (та встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2023). Процедура зміни виконавчого округу позивачем виявилась можливою тільки після прийняття законопроекту №8064 та набрання чинності як Закону № 3048-ІХ, що позивачем і було зроблено 19.05.2023 - змінено виконавчий округ Донецької області на виконавчий округ Одеської області.

Тому довід абсолютно не відповідає вимогам діючого законодавства.

Довід Мін`юсту про те, що Міністерство без жодних зволікань вчинило зі свого боку всі дії, необхідні для зміни позивачем виконавчого округу, є також необґрунтованим і не підтвердженим жодним належним і допустимим доказом.

Видання наказу Міністерства юстиції України від 04.04.2022 №1310/5 «Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану» з наступними змінами від 25.05.2022 не може слугувати доказом вчинення таких дій, адже даний нормативний акт не врегульовує питання відновлення діяльності приватних виконавців, чиї офіси опинились на тимчасово окупованій території і питання зміни такими приватними виконавцями виконавчого округу.

Внесення Мін`юстом змін до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, також не врегульовували відновлення діяльності приватних виконавців з окупованих територій.

Внесення 21.09.2022 до Верховної Ради України законопроекту № 8064 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», також не є результатом виконання його прямих обов`язків.

Мін`юстом не надано доказів того, що законопроект №8064, як Закон № 3048-ІХ, який набрав чинності 06.05.2023, був вчасно, без зволікань ініційований, розроблений, та поданий в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України саме Мін`юстом.

Позивач зазначає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.04.2020 по справі № 925/1196/18 зазначає, що ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Факт блокування доступу до реєстрів є неспростовним. Тривала бездіяльність відповідача з дня блокування діяльності позивача до дня набрання чинності Законом № 3048-ІХ неспростована Мін`юстом відповідними доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач є приватним виконавцем, постійне місце проживання з 19 квітня 2013 року, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Як свідчить Інформаційна довідка від 23 лютого 2023 року № 0223, в Єдиному реєстрі приватних виконавців України міститься наступна інформація щодо позивача: ПІБ приватного виконавця: ОСОБА_1 (дата внесення до реєстру: 04 вересня 2020 року); стан: діє; дата рішення кваліфікаційної комісії приватних виконавців або тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця: 25 червня 2020 року; посвідчення приватного виконавця: № 0525 від 01 липня 2020 року; виконавчий округ: Донецька область; офіс приватного виконавця: 87545, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 103, приміщення 101; договір страхування цивільно-правової відповідальності: № ВПВ/110/20; дата початку дії 17 серпня 2020 року; дата закінчення дії 16 серпня 2021 року; приватне акціонерне товариство Страхова компанія Рідна; 110 000 000,00 грн; № ДВО28/012/2021-082-И; дата початку дії 01 серпня 2021 року; дата закінчення дії 31 липня 2022 року; товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування; 5 000 000 000,00 грн; № ДВО012/2022-092/И; дата початку дії 01 серпня 2022 року; дата закінчення дії 30 вересня 2022 року; товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування; 1 000 000 000,00 грн; № ДВО012/2022-092/И; дата початку дії 01 жовтня 2022 року; дата закінчення дії 30 листопада 2022 року; товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування; 1 000 000 000,00 грн; інформація про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця: кваліфікаційна комісія приватних виконавців, протокол № 68 від 25 червня 2020 року.

Отже, з 2020 року ОСОБА_1 здійснювала діяльність як приватний виконавець виконавчого округу Донецької області, а її офіс був розташований в місті Маріуполь.

У матеріалах справи міститься Договір про надання послуг приватним виконавцям в редакції від 13.04.2021 року (далі Договір), відповідно до якого ДП Національні інформаційні системи зобов`язується надати користувачу послуги з користування Автоматизованою системою виконавчого провадження та іншими Єдиними Державними реєстрами, адміністратором яких є підприємство, а користувач зобов`язується здійснювати оплату таких послуг у розмірі та порядку, визначеному цим Договором.

Для забезпечення належного виконання Сторонами умов цього Договору підприємство зобов`язується здійснити організаційні заходи щодо надання Користувачу, за клопотанням Користувача (шляхом подання замовлення за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору) помічнику Користувача (далі - Помічник) та/або відповідальній особі Користувача (далі - Відповідальна особа) у передбачених законодавством випадках, логіну та паролю (далі ідентифікатори) доступу до Систем, право доступу до яких Користувача/Помічника/Відповідальної особи визначено законодавством.

Згідно п.2.3 Договору, підприємство має право у випадку підозри щодо вірусних атак з автоматизованого робочого місця Користувача/Помічника/Відповідальної особи, призупинити технічну можливість доступу для роботи з Системами до повного усунення загрози, про що негайно повідомляє Користувача/ Помічника/ Відповідальну особу, та після усунення такої загрози вживає всіх необхідних заходів щодо поновлення такої технічної можливості.

Пунктом 2.3.7 Договору визначено, що зупинення/поновлення доступу Користувача/Помічника/Відповідальної особи до Систем здійснюється Підприємством на підставі інформації, отриманої від Структурного підрозділу про зупинення/ поновлення Користувачем діяльності приватного виконавця.

Згідно п. 7.9 Договору, відповідно до ст. 634 ЦК України, даний договір є договором приєднання та укладається шляхом приєднання Користувача до всіх його умов. У випадку незгоди зі змістом та формою Договору, чи окремих його положень, Користувач вправі відмовитися від його укладення. У випадку внесення змін до Договору, умови нової редакції Договору поширюються на відносини Сторін за цим Договором, які виникли з дати внесення змін до Договору.

Матеріали справи містять заяву позивача від 07.09.2020 про приєднання до умов вказаного Договору.

Позивач була вимушена залишити місце свого постійного проживання та набула статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено відповідною довідкою від 22 липня 2022 року № 5105-. Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

З 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 не мала доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження (далі Система) та не могла провадити діяльність як приватний виконавець. При цьому позивач в своєму провадженні має незакінчені виконавчі провадження. Ці обставини визнаються сторонами.

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України з заявою, в якій просила: надати їй доступ до Системи на відповідний перехідний період з метою завершення виконавчих проваджень у виконавчому окрузі Донецької області; дозволити їй змінити виконавчий округ Донецької області на виконавчий округ Одеської області без застосування положень ч. 4 ст. 25, ст. 26 Закону № 1403; до завершення воєнного стану в країні дозволити здійснювати діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області без перевірки відповідності офісу вимогам, встановленим Положенням про офіс приватного виконавця.

Листом від 30 травня 2022 року № 40943/40788-33-22/20.5.1 Міністерство юстиції України повідомило позивача про те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану ДП НАІС як адміністратор Системи, уповноважений відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та технологічного супроводження програмного забезпечення системи та захисту даних, що містяться в системі, повідомило про призупинення роботи Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України. Порядок надання приватним виконавцям доступу до Системи у період дії воєнного стану врегульовано Наказом № 2068/5.

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою, в якій на підставі п. 2 Наказу № 1310/5 просила відновити їй доступ до Системи.

Листом від 09 серпня 2022 року № 66035/55346-33-22/20.5.1 Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби повідомило позивача, що оскільки згідно з відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців України її офіс знаходиться у місті Маріуполь Донецької області, яке є тимчасово окупованим внаслідок військової агресії російської федерації, підгодовувати повідомлення щодо відновлення їй доступу до Системи не вбачається можливим. Міністерство юстиції України покликалося на Накази № 1310/5 і № 2068/5.

Додатково Міністерство юстиції України повідомило, що ним опрацьовується питання щодо законодавчого врегулювання порядку зміни виконавчого округу приватним виконавцям, які мають на виконанні виконавчі провадження, в період дії воєнного стану.

28 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби з заявою, в якій просила роз`яснити порядок зміни виконавчого округу, зважаючи на наявність у неї незакінчених виконавчих проваджень.

Міністерство юстиції України надало відповідь листом від 21 липня 2022 року № 59340/53542-33-22/20.5.1. За своїм змістом ця відповідь аналогічна тим, що Міністерство юстиції України надавало раніше.

02 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України з пропозиціями про внесення змін до Наказу № 1310/5 з метою врегулювання питання відновлення доступу до Системи тим приватним виконавцям, офіси яких опинилися на окупованій території, і які перемістилися до інших областей та можуть здійснювати діяльність.

Листом від 05 серпня 2022 року № 65026/56060-33-22/20.5.1 Міністерство юстиції України повідомило, що порядок зміни приватним виконавцем виконавчого округу регламентує ст. 25 Закону № 1403; зміна приватним виконавцем виконавчого округу в період дії воєнного стану не є предметом регулювання Наказу № 1310/5 та потребує законодавчого врегулювання, на даний час це питання опрацьовується.

21 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Міністра юстиції України з заявою про відновлення її доступу до Системи та зміни виконавчого округу.

Міністерство юстиції України надало відповідь листом від 03 серпня 2022 року № 64110/66072-33-22/20.5.1, яким роз`яснило зміст Наказів № 1310/5 та № 2068/5 та повідомило, що на даний час питання щодо законодавчого врегулювання порядку зміни приватним виконавцем виконавчого округу в період дії воєнного стану перебуває на стадії опрацювання.

26 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Міністра юстиції України з пропозицією внести зміни до наказу Міністерства юстиції України від 09 червня 2022 року № 2297/5 Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, яким внесено зміни до Інструкції № 512/5, поширивши дію відповідних норм не лише на органи державної виконавчої служби, а й на приватних виконавців.

Листом від 22 серпня 2022 року № 71169/70432-33-22/20.5.1 Міністерство юстиції України повідомило, що законодавець розмежовує поняття місце виконання рішення та підвідомчість виконання рішення. Закон № 1404 не визначає правила підвідомчості виконання рішень органами державної виконавчої служби, у зв`язку з цим Міністерство юстиції України визначило таку підвідомчість в п. 4 розділу І Інструкції № 512/5.

Наказом № 2297/5 внесено зміни до п. 4 розділу І Інструкції № 512/5 з метою врегулювання питання виконання органами державної виконавчої служби рішень, місцем виконання яких є тимчасово окупована територія України або територія, яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебуває в оточенні (блокуванні). Питання територіальних меж діяльності приватного виконавця не є предметом регулювання п. 4 розділу І Інструкції № 512/5.

Зміну приватним виконавцем виконавчого округу регламентує ст. 25 Закону № 1403; питання зміни приватним виконавцем виконавчого округу у період дії воєнного стану потребує законодавчого врегулювання і на даний час опрацьовується.

На час розгляду справи по суті питання зміни позивачем виконавчого округу та відновлення їй доступу до Системи залишалось, не вирішеним.

Позивач доводила, що протиправна бездіяльність Міністерства юстиції України завдала їй матеріальних збитків у вигляді витрат на сплату страхових платежів за договорами добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця та членського внеску Асоціації приватних виконавців України.

На підтвердження цих доводів позивач надала договори добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця: від 26 липня 2021 року № ДВО 28/012/2021-082/И, укладений з товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування, згідно з яким страховий платіж на весь період страхування становить 12 000,00 грн; договір укладений на строк 1 рік з 01 серпня 2021 року до 31 липня 2022 року; від 20 липня 2022 року № ДВО (ПВ) ДВО 012/2022-092/И, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування, згідно з яким страховий платіж за весь період становить 2 000,00 грн; договір укладений на строк 2 місяці з 01 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року; від 28 вересня 2022 року № ДВО (ПВ) ДВО 012/2022-092/И, укладений з товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування, згідно з яким страховий платіж за весь період страхування становить 2 000,00 грн; договір укладений на строк 2 місяці з 01 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Також позивач надала: платіжне доручення від 26 липня 2021 року № 1486 про сплату ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування 12 000,00 грн з призначенням платежу оплата згідно договору страхування ДВО 28/012/2021-082/1; дублікат квитанції від 22 липня 2022 року № 0.0..1 про сплату ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування 2 000,00 грн з призначенням платежу оплата страхового платежу згідно договору № ДВО012/2022-093/И від 20.07.2022, ОСОБА_1 , Без ПДВ, страхувальник ОСОБА_1 ; дублікат квитанції від 28 вересня 2022 року № 9282-7431-1395-0018 про сплату ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія ЕКСПО Страхування 2 000,00 грн з призначенням планету оплата страхового платежу згідно договору № ДВО012/2022-092/И від 28.09.2022, ОСОБА_1 , Без ПДВ, страхувальник ОСОБА_1 ; платіжна інструкція від 31 грудня 2021 року № 3448 про сплату ОСОБА_1 на користь Асоціації приватних виконавців України 6 500,00 грн з призначенням платежу сплата членського внеску АПВУ приватного виконавця ОСОБА_1 за 1 півріччя 2022 року.

Також, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у справі № 761/13310/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства Національні інформаційні системи (далі ДП НАІС), третя особа Міністерство юстиції України, про зобов`язання відновити доступ до АСВП та стягнення збитків; (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 107648604).

У цій справі суд погодився з доводами представників третьої особи та відповідача, про те, що ДП НАІС є суб`єктом кібербезпеки України, а тому мало право здійснювати відповідні заходи запобігання використанню кіберпростору у воєнних цілях, терористичних та інших протиправних, злочинних цілях, а тому тимчасове припинення доступу до автоматизованої системи 24.02.2022 року було здійснено вимушено, з метою кіберзахисту та захисту інформації в мовах запровадження військового стану на території України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року в у справі № 200/3995/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо відмови у видаленні з Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про місце розташування офісу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.: 87545, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, буд. 103, приміщення 101; зобов`язання Міністерства юстиції України видалити інформацію з Єдиного реєстру приватних виконавців України про місце розташування офісу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.: 87545, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, 103, приміщення 101; визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо відмови у внесенні до Єдиного реєстру приватних виконавців України адреси фактичного місцезнаходження приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.: 65058, Одеська область, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 10/6, кв. 56; зобов`язання Міністерства юстиції України внести до Єдиного реєстру приватних виконавців України адресу фактичного місцезнаходження приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.: 65058, Одеська обл., м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 10/6, кв. 56; стягнення з Міністерства юстиції України на користь приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що у спірних правовідносинах Міністерство юстиції України діяло відповідно до вимог чинного законодавства та протиправної і дискримінаційної бездіяльності по відношенню до позивача не допускало.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VІІІ Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон № 1403) правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Правовий статус державних виконавців визначає розділ ІІ Державна виконавча служба Закону № 1403, а приватних виконавців розділ ІІІ Приватні виконавці Закону № 1403.

Згідно зі статті 16 Закону № 1403 приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1403 Міністерство юстиції України: 1) формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; 2) забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: […]; 3) видає посвідчення приватного виконавця; 4) визначає вимоги до офіса приватного виконавця; 5) забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; 6) формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; 7) встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; 8) здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; 9) подає Кабінету Міністрів України пропозицію про встановлення розміру основної винагороди приватного виконавця; 10) вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; 11) зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; 12) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону № 1403 у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про, зокрема: 1) прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; 4) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; 5) офіс приватного виконавця; 6) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, відомості про страховика та страхову суму.

Вимоги до офіса приватного виконавця визначені ч. 2 ст. 26 Закону № 1403, згідно з якою офіс приватного виконавця повинен забезпечувати належні умови для здійснення діяльності приватного виконавця, прийому відвідувачів, зберігання, у тому числі у сейфі, документів, печаток, штампів, товарно-матеріальних цінностей та архіву приватного виконавця, збереження професійної таємниці та бути захищеним від несанкціонованого проникнення.

Інформація про офіс приватного виконавця вноситься до Єдиного реєстру приватних виконавців України (ч. 3 ст. 26 Закону № 1403).

Особливості здійснення діяльності приватного виконавця визначені ст. 27 Закону № 1403.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 1403 особа не має права здійснювати діяльність приватного виконавця після внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України запису про зупинення або припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 1403 забороняється здійснення діяльності приватного виконавця без чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 1403 контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Колегія суддів зазначає, що внаслідок широкомасштабної військової агресії російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (п. 3). Воєнний стан в Україні неодноразово продовжено та наразі триває.

Суд зазначає, що на час введення в Україні воєнного стану Закон № 1403 не містив правових норм, які б регламентували діяльність приватних виконавців в умовах правового режиму цього стану.

Закон № 1403 та інші законодавчі акти не визначали порядок зміни виконавчого органу приватним виконавцем, офіс якого знаходиться в адміністративно-територіальній одинці, яка є тимчасово окупованою, у тому числі в тих випадках коли у такого приватного виконавця перебувають незавершені виконавчі провадження.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 був затверджений Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнний (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), з його первинної редакції та перебувала в цьому переліку в редакції станом на 23 листопада 2022 року.

У подальшому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 22 грудня 2022 року № 309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі Перелік № 309).

Згідно з Переліком № 309 з 05 березня 2022 року вся територія Маріупольського району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Катастрофічні наслідки, до яких призвели дії російсько-терористичних військ в місті Маріуполь, є загальновідомими.

У зв`язку з проведенням бойових дій доступ позивача до АСВП було припинено.

Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, передбачає безумовний доступ приватного виконавця, відомості про якого внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, до АСВП як реєстратора. Підставою для припинення доступу приватного виконавця до АСВП є видання Міністерством юстиції України наказу про припинення або зупинення його діяльності (абзац третій пункту 5 розділу І Положення про АСВП).

Приватні виконавці, здійснюючи діяльність з виконання судових рішень, використовують АСВП для фіксації виконавчих дій, виготовлення документів виконавчого провадження, виявлення майна та коштів боржника, на які можливо звернути стягнення за виконавчим документом. АСВП забезпечує електронну інформаційну взаємодію з іншими Єдиними і Державними реєстрами, що використовуються приватними виконавцями при здійсненні своєї діяльності.

Відсутність доступу до АСВП фактично позбавляє позивача можливості вчиняти виконавчі дії у виконавчих провадженнях у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, невідновлення доступу до АСВП позивачу, чия діяльність не зупинена і не припинена, не відповідає положенням Закону України "Про виконавче провадження", положенню про АСВП, та фактично позбавляє позивача можливості здійснювати професійну діяльність.

Разом з цим, надаючи оцінку посиланням позивача на протиправну та дискримінаційну бездіяльність відповідача з приводу законодавчого неврегулювання впродовж тривалого часу порядку відновлення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, порядку зміни виконавчого округу в період воєнного стану приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації, суд зазначає наступне.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово визначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Такі висновки, крім іншого, наведені Великою Платою Верховного Суду в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 9901/191/19.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У постанові Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 вказано, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: вагомість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Суд зазначає, що за п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, (далі Положення № 228), Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Відповідно до п. 2 Положення № 228 Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основні завдання Міністерства юстиції України визначені п. 3 Положення № 228, серед іншого, до них належить зокрема: 1) забезпечення формування та реалізація державної правової політики, […]; 2-3) забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; 2-4) забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством;

Згідно з п. 4 Положення № 228 Міністерство юстиції України відповідно до покладених на нього завдань: 1) розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів; 2) розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавства та подає їх в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України; 2-1) узагальнює практику застосування законодавства та надає методичні рекомендації з питань, що належать до його компетенції; 3) здійснює правову експертизу проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, які подаються на розгляд Верховної Ради України іншими суб`єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 4) готує зауваження і пропозиції до прийнятих Верховною Радою України законів, що надійшли на підпис Президентові України; 83-21) організовує, контролює та здійснює примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом; 83-22) забезпечує доступ державних та приватних виконавців до баз даних і реєстрів, зокрема електронних, що містять інформацію про боржників, їх майно та кошти; 83-23) забезпечує функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження; 83-24) здійснює контроль за діяльністю державних виконавців; 83-25) здійснює відповідно до закону державне регулювання діяльності приватного виконавця; 83-27) надає державним та приватним виконавцям роз`яснення та рекомендації з питань примусового виконання рішень; 83-28) забезпечує контроль за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері примусового виконання рішень; 96) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до п. 9 Положення № 228 Міністерство юстиції України під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України та тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Міністерство юстиції України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням (абз. 1 п. 10 Положення № 228).

При цьому, з огляду на приписи Положення № 228, Міністерство юстиції не є суб`єктом права законодавчої ініціативи, про що свідчить ч. 1 ст. 93 Конституції України.

Міністерством юстиції України було прийнято Наказ № 3563/5 від 24 серпня 2022 року, яким доповнено Інструкцію з організації примусового виконання рішень пунктом, який фактично дозволяє в період дії воєнного стану приватному виконавцю, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця, приймати виконавчі провадження з інших виконавчих округів.

Також, 04.04.2022 Міністерством юстиції України було прийнято наказ №1310/5 «Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.2022 року за №381/37717.

Відповідно до п. 1 наказу №1310/5 тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припинити: доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, наданий реєстраторам автоматизованої системи виконавчого провадження, визначеним пунктом 3 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256; доступ до Єдиного реєстру приватних виконавців України, наданий працівникам Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що забезпечують безпосереднє унесення відомостей до Єдиного реєстру приватних виконавців України, відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку формування і ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2431/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1125/29255.

Пунктом 2 Наказу визначено, установити, що у період дії воєнного стану на території України, зокрема: приватним виконавцям та помічникам приватних виконавців доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження припиняється та відновлюється адміністратором автоматизованої системи виконавчого провадження на підставі письмового повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке готується на підставі письмового звернення приватного виконавця;

Наказом № 2068/5 від 24.05.2022 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 04 квітня 2022 року № 1310/5» встановлено внести до наказу Міністерства юстиції України від 04 квітня 2022 року N 1310/5 "Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2022 року за N 381/37717, такі зміни у пункті 2 новим абзацом повідомлення про припинення доступу приватного виконавця до автоматизованої системи виконавчого провадження готується Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у разі:

- надходження від приватного виконавця звернення про припинення доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження;

- проведення на території адміністративно-територіальної одиниці, у якій розташований офіс приватного виконавця, воєнних (бойових) дій або тимчасової окупації державою-агресором відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

- надходження інформації про перебування приватного виконавця за межами України під час його тимчасової відсутності, що триває понад 10 календарних днів;

- якщо строк дії договору цивільно-правової відповідальності приватного виконавця закінчився, а інформація про укладення приватним виконавцем нового договору страхування до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходила;

- отримання інформації про використання ідентифікаторів доступу та особистого ключа приватного виконавця сторонніми особами.

Отже, Наказом № 1310/5 у редакції від 04.04.2022 встановлений однаковий порядок відновлення доступу до АСВП для органів державної виконавчої служби та приватних виконавців. У обидвох випадках такий доступ має відновлюватись на підставі письмового повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Згідно з пунктом 2 Наказу № і 310/5 у редакції від 04.04.2022 письмове повідомлення готується на підставі пропозицій начальників управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України - для органів державної виконавчої служби; на підставі письмового звернення приватного виконавця для приватних виконавців.

Тобто позивач у період з 04.04.2022 по 24.05.2022 мав право подати заяву щодо поновлення доступу та у разі відмови оскаржити таку відмову та дії відповідача щодо не відновлення доступу.

Також, 21 вересня 2022 року у Верховній Раді України був зареєстрований проект Закону про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану, ініційований групою народних депутатів України (реєстраційний номер 8064).

Як свідчить зміст Пояснювальної записки до проекту Закону № 8064 цей проект Закону розроблений для врегулювання деяких особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану.

Потреба прийняття Проекту Закону № 8064 обґрунтована тим, що з дня введення воєнного стану діяльність приватних виконавців, офіс яких розташований на тимчасово окупованих територіях і територіях, де проводяться активні воєнні (бойові) дії, залишається неврегульованою.

Передбачений чинним законодавством порядок зупинення діяльності приватного виконавця, вирішення питання про його заміщення та зміни виконавчого округу виявився непристосованим до умов воєнного стану.

По-перше, приватний виконавець не може зупинити свою діяльність за власним бажанням, якщо на його виконанні перебувають незавершені 2 провадження. Законом встановлюється вимога, що такий виконавець має обов`язково вирішити своє питання про заміщення.

Водночас, за законом заміщення приватного виконавця обмежено тим же самим виконавчим округом, у якому такий виконавець здійснює свою діяльність. Отже, виконавчі провадження не можуть бути передані для заміщення приватному виконавцю з іншого виконавчого округу, навіть за умови, що вони передаються з території, яка є окупована та на якій проводяться активні воєнні (бойові) дії.

Це спричинює ситуацію, коли приватні виконавці, що перебувають та вели діяльність на територіях, які зараз є окупованими або на яких проводяться активні воєнні (бойові) дії, не можуть добровільно зупинити свою діяльність, а виконавчі провадження фактично залишаються заблокованими.

Проектом Закону № 8064 запропоновано передбачити під час дії воєнного стану в Україні:

1) можливість передачі виконавчих проваджень приватного виконавця, який зупиняє діяльність, приватному виконавцю, який здійснює заміщення, до іншого виконавчого округу;

2) спрощений порядок зупинення діяльності приватного виконавця за його заявою (на підставі пункту 2 частини першої статті 42 Закону) за наявності в нього на виконанні незавершених виконавчих проваджень, за умови попереднього вирішення питання про заміщення;

3) дієвий механізм зупинення діяльності приватного виконавця, який тимчасово відсутній більше 10 днів (на підставі пункту 2 частини першої 4 статті 42 Закону), і вирішення питання про його заміщення, за пропозицією Міністерства юстиції України або ініціативою Ради приватних виконавців України;

4) тимчасове скасування погодження заміщення приватного виконавця зі стягувачем. Водночас, стягувач зберігає право на вільний вибір приватного виконавця або органу державної виконавчої служби;

5) механізм контролю за тимчасовою відсутністю приватних виконавців з боку Міністерства юстиції України та Ради приватних виконавців України;

6) спрощений порядок зміни приватним виконавцем виконавчого округу, територія якого тимчасово окупована або на якій проводяться активні воєнні (бойові) дії.

11 квітня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану (№ 3048-ІХ).

Пунктом 2 розділу ІІ Закону № 3048 Кабінету Міністрів України доручено протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Аналіз вищевказаних обставин у сукупності дає підстави для висків, що питання зміни виконавчого округу приватного виконавця потребувало врегулювання на рівні закону, а не підзаконного акту, Міністерство юстиції України як вже зазначалось не має права законодавчої ініціативи, тобто не могло самостійно внести на розгляд Верховної Ради України відповідний проект закону, на час звернення позивача до суду з цим позовом відповідний проект закону вже був зареєстрований у Верховній Раді України.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України, яка полягає у законодавчому неврегулюванні протягом тривалого часу порядку зміни виконавчого округу у період воєнного стану приватними виконавцями, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, окупованих внаслідок військової агресії російської федерації, не підлягають задоволенню.

Також з огляду на встановлені обставини суд вважає, що відсутні правові та фактичні підстави для визнання оскаржуваної бездіяльності Міністерства юстиції України дискримінаційною, оскільки, різний підхід відповідача до правового врегулювання питання відновлення доступу до Системи державним виконавцям, приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, підконтрольних органам державної влади України, та приватним виконавцям, офіси яких знаходяться на території адміністративно-територіальних одиниць, тимчасово окупованих внаслідок військової агресії російської федерації, має об`єктивне та розумне обґрунтування.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що на час розгляду судом апеляційної скарги, приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. змінено виконавчий округ з Донецької області на Одеську область, та її офіс приватного виконавця на сьогодні знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Говорова Маршала, 7, офіс 6-2, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру.

Тобто, право позивача відмовлено на час розгляду скарги.

Щодо аргументів позивача про дискримінаційний підхід відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Слід відмітити, що згідно із усталеною практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» від 11.06.2002). Відмінність у ставленні також є дискримінаційною, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21.02.1997; рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 № 14-рп/2004).

Відповідно до статті 24 Конституції України, ст.ст. 2, 7 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 2, 26 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, статті 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 1, ст. 14 Протокол № 12 до Конвенції) необхідною підставою для встановлення факту дискримінації є обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками.

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Повертаючись до матеріалів справи, жодних обставин на підтвердження проявів дискримінації у ставленні до позивача, не встановлено.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивача збитків у вигляді витрат, пов`язаних зі страхуванням цивільно-правової відповідальності за період з 01 березня 2022 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 9000,00 грн, та членських внесків до Асоціації приватних виконавців України з 01 березня 2022 року по 01 липня 2022 року у розмірі 4333,32 грн., суд зазначає наступне.

За змістом статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже у широкому значенні шкода - це втрати. Це майнові або інші негативні наслідки для особи. Традиційно виділяють два види шкоди: 1) матеріальна (майнова). Майнова шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об`єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші.

Майнова шкода поділяється на реальні збитки - фактичні втрати, пов`язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов`язані із відновленням свого порушеного права. Також, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Частина 2 статті 1 Цивільного кодексу України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом, тому норми статті 1173 Цивільного кодексу України навіть за аналогією закону застосуванню не підлягають.

Колегія суддів вважає за необхідне застосувати рішення Європейського суду з прав людини від 30.09.2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України» заява № 54904/08 як джерело права, яке є частиною національного законодавства.

Відповідно до цього рішення Європейського суду з прав людини стаття 1 Протоколу № 1 захищає «майно», яке може бути або «існуючою річчю», або активами, включаючи вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він або вона має щонайменше «законне сподівання» успішного здійснення майнових прав. Коли майновий інтерес покладено в основу вимог, особа, якій він належить, може розглядатись як така, що має «законне сподівання», якщо є достатні підстави для цього інтересу в національному законодавстві, наприклад, коли є усталені прецеденти національних судів, що підтверджують його наявність. Можна сказати, що незаконне сподівання виникає, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника потім відхилюються національними судами (дивись Kopecky, згадуване вище, § 50).

Для створення законного сподівання, законна норма, на яку посилаються, має визначити певні правила для позову. Якщо законні вимоги, які мають бути дотримані, та інші параметри позову чітко не визначені, певна правова норма не може бути застосована для обґрунтування законного сподівання (дивись Klaus та Iouri Kiladze v. Georgia, № 7975/06, §§ 58-60, 2 лютого 2010).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов`язаний до початку здійснення діяльності застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. Приватний виконавець зобов`язаний укласти договір страхування на новий строк не пізніш як за 10 днів до закінчення дії договору страхування.

Мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця має становити 10 відсотків загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

Протягом перших трьох років зайняття діяльністю приватного виконавця мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця не може бути меншим загальної суми стягнення за виконавчими документами, що перебувають на виконанні у приватного виконавця протягом року, але не менше 1 тисячі мінімальних розмірів заробітної плати станом на початок відповідного календарного року.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов`язаний сплачувати членські внески Асоціації приватних виконавців України.

Згідно до ст. 42 Закону, підставою зупинення діяльності приватного виконавця є несплата членських внесків Асоціації приватних виконавців України.

Отже, витрати пов`язаних зі страхуванням професійної діяльністю приватного виконавця, а також у вигляді членських внесків до асоціації приватних виконавців, є обов`язковими законодавчо передбаченими.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сплачені позивачем суми не можуть вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 р. у справі № 200/806/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 р. у справі № 200/806/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 січня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко