Справа № 560/3983/23
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3983/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

16 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Залімського І. Г. Кузьмишина В.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

визнати протиправним Рішення начальника відділу з призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.01.2023 №08 ОСОБА_2 про відмову позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 згідно поданої ним заяви від 27.12.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1 з дати звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 27 грудня 2022-го року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до пенсійного органу за призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.01.2023 №08 йому протиправно було відмовлено у призначені на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.01.2023 №08 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 15.10.1992 по 25.10.1992, з 21.12.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 19.07.2000.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу:

- період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2008 по 01.02.2009, а також з 17.01.2022 по 26.12.2022;

- період роботи з 01.07.1986 по 29.07.1986;

- додатково один рік за кожний повний рік стажу роботи за періоди з 15.10.1992 по 25.10.1992, з 21.12.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 19.07.2000, з 23.03.2004 по 31.12.2005, з 11.03.2007 по 08.07.2007.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 27.12.2022.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

27 грудня 2022 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1.

За наслідками розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 02.01.2023 було прийнято рішення №08, яким відмовлено позивачу призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. В рішенні також зазначено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 22 роки 04 місяці 27 дні, пільговий стаж становить 04 роки 06 місяці 00 днів, в тому числі стаж за провідними професіями на підземних роботах становить 01 років 04 місяці 23 дні.

До страхового стажу роботи не зарахований період роботи з 01.07.1986 по 29.07.1986 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки виправлення дати підстави звільнення не засвідчене належним чином.

Вказано, що для зарахування зазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку з підприємства.

Також зазначено, що заявником не надавались пільгові довідки за формою додатка трудового стажу за періоди роботи з 15.10.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 01.06.1996, з 01.06.1996 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2020 по 15.02.2001.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0312-8/2583 від 11.01.2023 повідомлено позивача про прийняте рішення.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся з цим позовом в суд.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджені періоди його роботи, які дають йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та загальний стаж позивача також достатній для призначення пенсії.

Суд зазначив що набутий позивачем в період роботи в особливо важких умовах за Списком №1, підлягає обчисленню відповідно до абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV, а до страхового стажу позивача мали бути також зараховані періоди роботи з 01.07.1986 по 29.07.1986, з 01.01.2008 по 01.02.2009, та з 17.01.2022 по 26.12.2022.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача вказані вище періоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії підтвердив своє право на призначення пенсії.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23л серпня 2023 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що згідно наявних матеріалів справи та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 22 роки 04 місяці 27 днів, пільговий стаж становить 04 роки 06. місяців 00 днів, в тому числі стаж за провідними професіями на підземних роботах становить 01 рік 04 місяці 23 дні, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії.

Зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що підстав для зарахування спірних періодів роботи немає, оскільки позивачем не надавались пільгові довідки за формою 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу за періоди роботи з 15.10.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 01.06.1996, з 01.06.1996 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 15.02.2001 відповідно до записів трудової книжки, обчислення пільгового стажу роботи у періоди з 01.09.1999 по 31.12.1999, з 02.01.2004 по 22.03.2004, з 23.03.2004 по 02.03.2007, з 11.03.2007 по 08.07.2007 проведено відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки підприємства розташовані в районі проведення антитерористичної операції та на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. Окрім того, до страхового стажу роботи не зарахований період роботи з 01.07.1986 по 29.07.1986, оскільки виправлення дати підстави звільнення не засвідчене належним чином.

Також відповідач вказав, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В свою чергу в п.6 ч.1ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон України № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 статті 114 Закону України № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків.

Отже, стаття 114 Закону №1058-IV передбачає право громадян на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому частина друга статті 114 Закону №1058-IV визначає умови для набуття такої пенсії працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць за умови досягнення певного пенсійного віку.

Списки робіт і професій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 "Про затвердження виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", передбачено перелік робіт, робота на яких відноситься до Списку 1, це

Пункт 1 розд. І Підземні роботи:

Усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Постановою КМУ від 11 березня 1994 р. № 162 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників иа підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

До вказаного Списку №1 пунктом 1 Розділу І (Гірничі роботи) віднесено Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень.

Постановою КМУ від 16 січня 2003 р. № 36 затверджено Список 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В пункті 1 розд. І Списку №1 передбачено підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень, усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до абзацу 2 пунктів 1 та 2 Порядку № 637 лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного Фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно записиів копії трудової книжки ОСОБА_1 працював, зокрема (мова оригіналу):

1.Шахтоуправление им. М.В. Фрунзе, производственное объединение "Ровенькиантрацит".

- з 15.10.1992 р. по 25.10.1992 - ученик горнорабочего подземного I разряда с полным рабочим днем под землей;

- з 26.10.1992 - переведен горнорабочим поверхностей в стр - цех;

- 21.12.1992 - направлен на курсы горнорабочих подземных;

- 13.01.1993 - переведен горнорабочим подземным;

- 26.01.1994 - уволен;

2. Ровеньковское шахтопроходческое управление 6-го треста "Антрацитуглсстрой".

- з 25.02.1994 р. по 04.12.1994 - подземный горнорабочий 2 разряда с полным рабочим днем под землей;

- 05.12.1994 направлен на курсы проходчиков;

- 23.02.1995 - переведен проходчиком 4 разряда с полным рабочим днем под землей;

- 01.06.1996 - уволен.

3.Ровеньское шахтостроительное управление № 1 треста "Антрацитуглестрой"

- 01.06.1996 - принят проходчиком 4 разряда с полным рабочим днем под землей по переводу

- 08.08.1997 р. - уволен.

4. Шахта им. В.В. Вахрушева

- з 19.08.1997 по 19.07.2000 - подземный проходчик с полным рабочим днем под землей;

- з 20.07.2000 по 15.02.2001 р. - горнорабочий поверхности;

Також міститься запис від 20.06.1997 - за результатами атестації робочих місць підтверджено право на пенсію за списком №1.

5.ТОВ "Барс инвест"

- з 02.01.2004 р. по 22.03.2004 р. - горнорабочий очистного забоя шахты "Каменская" с полным рабочим днем под землей;

Також міститься запис від 24.02.2004 - за результатами атестації робочих місць підтверджено право на пенсію за списком №1.

6. Відособлений підрозділ "Шахта імені М.В. Фрунзе" ДП "Ровенькиантрацит"

- з 22.03.2004 р. по 02.03.2007 - проходчик подземный 4 разряда с полным рабочим днем под землей, проходчик подземный 5 разряда с полным рабочим днем под землей;

7. Відокремлений підрозділ Шахта "Комсомольська" ДП "Антрацит"

- з 12.03.2007 р. по 08.07.2007 р., проходчик подземный 5 разряда с полным рабочим днем под землей.

Також міститься відтиск печатки - за результатами атестації робочих місць підтверджено право на пенсію за списком №1.

Згідно розрахунку стажу, пенсійним органом до стажу за Списком №1 зараховано періоди роботи: з 01.01.1999 по 31.12.1999, 02.01.2004 по 22.03.2004, 23.03.2004 по 31.12.2005, 01.01.2006 по 02.03.2007, з 11.03.2007 по 08.07.2007.

При цьому, трудова книжка позивача містить записи про його роботу за відповідними професіями з повним робочим днем під землею.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці періоди мають бути зараховані до стажу, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (окрім періодів з 26.10.1992 по 20.12.1992 та з 20.07.2000 по 15.02.2001, оскільки посада "горнорабочий поверхности" не відноситься до Списку №1).

Отже, трудовою книжкою позивача підтверджені періоди його роботи, які дають йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Згідно з п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою КМ України №442 від 01.08.92 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Пунктом 10 Порядку №442 передбачено, що результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження пенсійного органу щодо такої підстави неврахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 спірних періодів роботи позивача, як відсутність відомостей проведення атестації робочих місць є помилковими.

Оскільки законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР), наявні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача часу його навчання на курсах "горнорабочих подземных" та "проходчиков" у 1992 та 1994 роках, які безпосередньо передували праці під землею за посадами зі Списку №1.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу позивача за списком №1 підлягає зарахуванню період з 15.10.1992 по 25.10.1992, з 21.12.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 19.07.2000.

Отже, у сукупності пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №1 (враховуючи вищевказані періоди та період, самостійно зарахований пенсійним органом строком 4 роки та 6 місяців) складає більше 10 років.

Суд першої інстанції також правильно зазначив про безпідставність вимоги Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо необхідності надання позивачем уточнюючих довідок.

Надання пільгових довідок за формою додатка 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за періоди роботи з 15.10.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 01.06.1996, з 01.06.1996 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2020 по 15.02.2001, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , з боку позивача є утрудненим, оскільки підприємства розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій.

Позивач з незалежних від нього обставин об`єктивно позбавлений можливості надати відповідачу уточнюючі довідки внаслідок знаходження установ на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Проте такі обставини не можуть покладати надмірного тягаря на позивача щодо підтвердження стажу його роботи та створювати перешкоди у реалізації права на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року у справі № 423/3259/16-а.

Окрім того, як було зазначено, уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу подаються лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Щодо незарахування відповідачем інших періодів роботи до страхового стажу позивача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону України № 1058-IV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, стаж роботи на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зараховується до страхового стажу в подвійному розмірі.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що страховий стаж, набутий позивачем в період роботи в особливо важких умовах за Списком №1, підлягає обчисленню відповідно до абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV та дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача зарахувати відповідно до абз. 10 ч.3 ст. 24 Закону України № 1058-IV до страхового стажу позивача додатково 1 рік за кожний повний рік стажу роботи за періоди з 15.10.1992 по 25.10.1992, з 21.12.1992 по 26.01.1994, з 25.02.1994 по 08.08.1997, з 19.08.1997 по 19.07.2000, з 23.03.2004 по 31.12.2005, з 11.03.2007 по 08.07.2007.

Підставою для не зарахування відповідачем до загального стажу періоду роботи позивача з 01.07.1986 по 29.07.1986 (у совхозі "Ясеновский") слугувала та обставина, що виправлення дати підстави звільнення не засвідчене належним чином.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Отже, трудова книжка позивача містить записи про його роботу у совхозі "Ясеновский" з 01.07.1986 по 29.07.1986.

При цьому, запис про звільнення з роботи дійсно містить виправлення.

Однак, як вірно було зазначено судом першої інстанції, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а.

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що в силу постанови Кабінету Міністрів № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

В той же час, відповідач не надав доказів того, що пенсійним органом вчинялися дії з метою з`ясування відповідності записів про роботу позивача в у совхозі "Ясеновский" у період з 01.07.1986 по 29.07.1986, зокрема, шляхом направлення запитів до колишнього роботодавця позивача або архівних установ задля перевірки обґрунтованості відповідних записів.

Візуально виправлення можуть стосуватися двох дат: дати звільнення, яка може читатися як 09.07.1986, 29.07.1986, 09.08.1986, 29.08.1986, а також дати видачі відповідного наказу, яка може читатися як 29.07.1986 або 29.08.1986.

В той же час у відповідному записі вказано про звільнення позивача у зв`язку з поступленням у Старобільський совзох технікум.

Наступний запис свідчить про те, що позивач з 30.07.1986 зарахований до цього технікума. Отже із цих двох записів, які узгоджуються між собою, логічно випливає, що останнім днем роботи позивача могла бути лише дата 29.07.1986 року.

В період часу з 01.01.2008 по 01.04.2009, а також з 17.01.2022 по 26.12.2022 позивач перебував на обліку в органі Пенсійного фонду України як суб`єкт підприємницької діяльності.

При цьому, відповідачем зараховано до стажу лише період з 02.02.2009 по 01.04.2009.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.03.2023 №2200-0603-8/15636, позивач з 01.01.2008 по 01.04.2009 сплачував єдиний податок в розмірі 200 грн. на місяць.

Відділення Державного казначейства України перераховували до Пенсійного фонду України 42 відсотки від сплачених сум єдиного податку. Органами Державної казначейської служби перераховано частину єдиного податку (42%) сплаченого ОСОБА_1 на рахунки Управління Пенсійного фонду в Ярмолинецькому районі, а саме: 08.01.2008 - 84,00 грн; 19.02.2008 - 84,00 грн; 13.03.2008 - 84,00 грн; 02.04.2008 - 84,00 грн; 19.05.2008 - 84,00 грн; 20.06.2008 - 84,00 грн.

Станом на травень 2009 року позивач не мав заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, повідомлено, що станом на 02.03.2023 до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не надходила звітність, щодо ОСОБА_1 , як фізичної особи - підприємця за 2008 рік.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Як встановлено судом, позивач в період з 01.01.2008 по 01.04.2009 перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок в розмірі 200,00 грн. щомісячно протягом зазначеного періоду.

Згідно пункту 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (який припинив свою дію 01.01.2012 та був чинним в період сплати позивачем єдиного податку у спірний період), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків і зборів (обов`язкових платежів), у тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності, під час якої 42% від суми сплаченого єдиного податку мали перераховуватись на рахунок територіального управління Пенсійного фонду.

Крім цього, як застрахована особа зі статусом фізична особа-підприємець позивач сплачував страхові внески протягом періоду часу з 17.01.2022 по 26.12.2022. Це підтверджується копією Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 13.03.2023 за формою ОК-5 із зазначенням інформації про сплату внесків у 2022-му році. Тому такий період також підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до страхового стажу позивача мав бути зарахований період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2008 по 01.02.2009, а також з 17.01.2022 по 26.12.2022.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Підсумовуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача вказані вище періоди роботи, та урахуванням якого страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів скаржника, про те, що питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18.

Так відповідачем у цій справі було перевірено подані документи, та прийняте спірне рішення за результатами розгляду поданих документів, а отже суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позову у спосіб, що дасть можливість вирішити питання, щодо якого звернувся позивач.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Залімський І. Г. Кузьмишин В.М.