Справа № 320/6617/19
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року місто Київ №320/6617/19

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Київській області
провизнання протиправними та скасування рішень, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а, ), в якому просить суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - за формою «Р» № від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.;

- визнати протиправними та скасувати рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № від 24.10.2019 року;

- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату (недоїмки) № Ф- від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення Головного управління ДПС у Київській області прийняті з порушенням норм діючого законодавства, оскільки при їх прийнятті відповідач дійшов помилкових висновків щодо ведення ним господарської діяльності та несплати у зв`язку з цим податків, що підлягають обов`язковій сплаті до бюджету. Позивач вказує, що відповідач безпідставно ототожнив його як фізичну особу громадянина з фізичною особою-підприємцем, оскільки він не зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 (суддя Леонтович А.М.) адміністративний позов задоволено.

Суд вирішив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - за формою «Р» № від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн;

- визнати протиправними та скасувати рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № від 24.10.2019 року;

- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату (недоїмки) № Ф- від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) судові витрати у розмірі 8 804 (вісім тисяч вісімсот чотири) грн. 76 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Київській області залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.10.2021 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2020 року у справі №320/6617/19 скасовано. Справу №320/6617/19 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023, справу №320/8253/23 передано до розгляду судді Брагіній О.Є.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.09.2023 №925/0/15-23 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду за власним бажанням.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №320/6617/19 передано до розгляду судді Київського окружного адміністративного суду Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Білоноженко М.А. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, а також письмові пояснення, згідно з якими зазначає, що відповідно до інформації, наданої Департаментом ДАБІ, позивач є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків, з огляду на що вважає, що позивачем отримано дохід від реалізації об`єктів нерухомого майна за ознакою доходу. Контролюючий орган наполягає, що систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна, у т.ч. власного, з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю, та підтверджує, що діяльність фізичної особи - платника податків з будівництва та реалізації об`єктів нерухомого майна у багатоповерхових житлових будинках спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснюється з метою одержання прибутку, а тому є підприємництвом, а суб`єкт підприємництва - підприємцем.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від18.01.2024 у справі замінено відповідача з ГУ ДПС у Київській області () на правонаступника - ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС ( ).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна та понесених для його отримання витрат відповідачем було направлено письмовий запит №3975/Я/10-36-13-03 від 15.02.2019.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області №210 від 12.09.2019 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 " призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна (т.1.

У період з 20.09.2019 по 26.09.2019 на підставі п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.13 ст.78, ст. 79 Податкового кодексу України та наказу №210 від 12.09.2019 головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб ГУ ДПС у Київській області Шоботенком Ю.М., заступником начальника відділу планування контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і само зайнятих осіб ГУ ДПС у Київській області Щербиною М.В. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт №114/10-36-33-04/ НОМЕР_1 від 03.10.2019 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 (далі - Акт перевірки), в якому встановлено наступні порушення:

- Пункту 44.1 ст.44, п.177.10 ст.177 Кодексу в частині не надання книги обліку доходів і витрат;

- Абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в частині заниження єдиного соціального внеску за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 у розмірі 145318,80 грн., % т.ч. за 2012 рік 0,00 грн., 2013 рік 0,00 грн., за 2014 рік 0,00 грн., за 2015 рік 0,00 грн., за 2016 рік 0,00 грн., за 2017 рік 0,00 грн., за 2018 рік 145318,80 грн.

- Пунктів 2, 9 та 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.215 №435 в частині неподання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2012,2015,2017 та 2018 роки.

- Пункту 49.2 ст.49, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, абз.2 п.177.11 ст.177 в частині не подання ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2015 2018 роки.

- Пункту 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 203.2 ст.203 Кодексу в частині заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету у сумі 280765,00 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 120123,60 грн., 2017 рік у сумі 160641,40 грн.

- Частини 7 п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу в частині порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку із здійсненням видів діяльності, не зазначених у реєстрі платника єдиного податку.

- Пункту 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями).

- Статті 58, частини 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІУ в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

- Статті 18 Закону України від 15.05.2003 року №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи підприємця.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки, відповідачем були винесені наступні рішення:

- податкові-повідомлення рішення за формою «Р» № від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.;

- рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № від 24.10.2019 року;

- вимога про сплату (недоїмки) № Ф- від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80.

Позивач, вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі також - ПК України) (тут і надалі в редакції, чинній на момент проведення перевірки).

Згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до п.п.78.1.2, п.п.78.1.13 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;

- у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки;

Згідно з п.79. ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У відповідності до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності.

Стаття 24 Цивільного кодексу України встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження.

Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною другою, третьою статті 50 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

За правилами п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно абз. 1 п.177.11 ст.177 Податкового кодексу фізичні особи - підприємці подаюти річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Відповідно до п.172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.2 ст. 167 ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Порядок оподаткування операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у період з 2014 року по 2017 рік включно регламентувався статтею 172 ПК України.

Відповідно до п. 172.1 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Положеннями п.172.2 ст.172 ПК України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5 %.

У відповідності до п.172.3 ст.172 ПК України дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону.

Згідно пп.14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Нормами п. 18.1 ст. 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до п.172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до абз. «а» п. 172.5 ст. 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Приписи п.177.3 ст.177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

За правилами п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно п. 2 абз. 1 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон): «Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок».

Згідно п. 2 абз. 1 ст. 6 Закону: «Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок».

Пунктом 2 статті 7 Закону передбачено базу нарахування ЄСВ на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 Закону: «Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску...» за 2015 рік. Законом України від 24.12.2015р. №909-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» внесені зміни в частині того, що з 01.01.2016р. до ч.5 ст.8 Закону єдиний внесок для платників зазначених ст.4 Закону встановлюється у розмірі 22%.

Згідно п. 2 абз. 1 ст. 6 Закону: «Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок».

Пунктом 2 статті 7 Закону передбачено базу нарахування ЄСВ на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 Закону: «Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 3 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску...» за 2015 рік. Законом України від 24.12.2015р. №909-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» внесені зміни в частині того, що з 01.01.2016р. до ч.5 ст.8 Закону єдиний внесок для платників зазначених ст.4 Закону встановлюється у розмірі 22%.

Під час розгляду справи в касаційному порядку, колегією суддів Верховного Суду, зокрема, зазначено про необхідність встановлення обставин щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 статусу ФОП у період проведення перевірки.

Так, позивачем до матеріалів справи було долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) був зареєстрований як фізична особа підприємець протягом періоду з 22.02.2007р. по 19.01.2018р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Зареєстрованими видами діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи - підприємця, протягом періоду з 22.02.2007р. по 19.01.2018р.за КВЕД - 2010 було визначено: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 38.11 Збирання безпечних відходів.

Дата та номер запису про проведення державної реєстрації - 22.02.2007р., № 00002800.

Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, підстава внесення-19.01.2018р.,

№ 6002800, підстава: власне рішення.

Як фізична особа - підприємець, ОСОБА_1 , був взятий на облік :

Протягом періоду з 22.02.2007р. по 19.01.2018р., Головним управлінням регіональної статистики.

Протягом періоду з 22.02.2007р. по 19.01.2018р., Києво Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київський області (Фастівське відділення) (дані про взяття на облік як платника податків та як платника єдиного внеску).

Суд зауважує, що в акті перевірки не наведено посилань на підстави здійснення економічної діяльності позивачем, а саме відсутні посилання на укладені договори купівлі-продажу (з визначенням дат, номерів та сум) та відсутні посилання на будь-які документи бухгалтерського обліку щодо здійснення розрахунків між ОСОБА_1 та фізичними або юридичним особами-покупцями об`єктів нерухомості.

Щодо періоду з 19.01.2018р. по 31.12.2018р., який охоплений документальною позаплановою невиїзною перевіркою суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід установленій процедурі, в тому числі й за рішенням будь-якого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, висновки контролюючого органу про здійснення позивачем господарської діяльності щодо продажу об`єктів нерухомості у статусі фізичної особи-підприємця не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З матеріалів справи слідує, що фізична особа ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 та здійснював продаж квартир фізичним особам за нотаріально посвідченими договорами.

Відмінність підходів щодо оподаткування згаданих операцій з продажу квартир полягає у тому, що позивач вважає, що вказані операції, податковим агентом при оформленні яких виступає нотаріус, оподатковуються як дохід фізичної особи за правилами п/п. 172.2. ПК України та за ставкою 5 %.

У той же час, контролюючий орган, вказуючи на те, що позивач не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, вважає, що позивачем фактично здійснюється підприємницька діяльність та ОСОБА_1 є підприємцем, хоча і без реєстрації, а тому, на думку відповідача, дохід від продажу квартир підлягає оподаткуванню згідно з п. 177.1 ПК України, як дохід фізичної особи - підприємця, отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності з оподаткуванням за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ПК України (18 %).

Суд не погоджується із такими доводами відповідача і зазначає наступне.

Дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів (п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента с загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід до якого включаються інші доходи, крім зазначених ст. 165 ПКУ (пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПКУ).

Пунктом 172.2 ст.172 ПК України, визначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5 %.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст. 168 ПК України, зокрема:

- якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку (пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України);

-платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів (пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України).

Рішенням Вищого адміністративного суду України від 09.06.2016р. у справі № К/800/11882/16, зокрема зазначено:

«...У разі коли продавець нерухомості є резидентом (громадянин України або особа, яка має місце проживання в Україні згідно з п.п. 14.1.213 п. 14.1ст. 14 ПКУ), доходи, отримані від продажу об`єктів нерухомості, обкладатимуться ПДФО за ставкою 5%. Його платять громадяни України, які продають не рухомість більше одного разу протягом звітного податкового року, а також ті, хто продає нерухомість що знаходиться у праві власності менше трьох років. Також в даному випадку визначено, що продаж нерухомого майна був здійснений від імені фізичної особи, тобто стороною договорів купівлі продажу була фізична особа, а не фізична особа-підприємець, а відтак, всі операції з продажу були реалізовані в приватному порядку, у зв`язку з чим, було правомірно визначено розмір ставки з податку на доходи фізичних осіб, що підлягав сплаті до бюджету, за наслідками продажу нерухомого майна».

Постановою Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №810/1963/18, наведено: «…водночас, п. 167.2 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом ІV ПКУ. Такий випадок випадок визначено статтею 172 ПК, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 172.1 цієї статті передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України, залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується...

Оскільки нормою пункту 167.2 статті 167 ПК застережено, що ставка податку на рівні 5% бази оподаткування застосовується у випадках, прямо визначених розділом ІV цього Кодексу, а норма пункту 172.2 статті 172 ПК містить пряму вказівку на оподаткування за в встановленим нею правилом доходу від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, то висновок податкового органу про безпідставність оподаткування доходу позивача за вказаною ставкою є помилковим..».

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/1513/17 (К/9901/3758/17) скасовано постанову апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги та скасував, зокрема, податкове повідомлення-рішення щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб, нарахованого податковим органом внаслідок відчуження 22 квартир фізичною особою без реєстрації ФОП (тобто фактично погодився із застосованою ставкою - 5 %).

Отже, право платника податків зареєструватися ФОП не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки в розмірі, встановленому для ФОП.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що доходи, отримані позивачем без реєстрацій ФОП, мають оподатковуватися за правилами статті 177 ПК України, яка поширюється на оподаткування доходів, отриманих ФОП...».

Згідно з пунктом 172.2 цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до п. 167.2. ПК України, посилання на яку прямо міститься у п. 172.2. ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом, що має місце у даному випадку виходячи із змісту п. 172.2. ПК України щодо посилання, крім іншого, на ставку у розмірі 5 %.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вони є спеціальними та застосовуються за наведених у п. 172.2. ПК України умов, яким відповідають проведені операції з продажу квартир позивачем.

Так, правила п. 172.2. ПК України застосовуються у випадку продажу протягом звітного періоду більш як одного з об`єктів нерухомості.

При цьому, гранична межа кількості таких операцій за такий період, чи вартості таких операцій, - не обмежена, а тому відсутні обмеження для застосування положень п. 172.2. ПК України при продажу фізичною особою (не підприємцем) більше одного об`єкту нерухомості протягом звітного періоду.

Отже, вказані положення прямо, беззастережно та чітко визначають правила застосування п. 172.2. ПК України та підстав застосовувати іншу норму немає.

За таких обставин, суд вважає, що за наведені вище операції позивач правомірно застосовував ставку оподаткування у розмірі 5 відсотків.

Твердження контролюючого органу щодо прирівняння позивача для цілей оподаткування до суб`єктів господарської діяльності та застосування до позивача правил для оподаткування фізичних осіб - підприємців, не беруться судом до уваги, оскільки такі правила не встановлені ПК України, а примусова реєстрація статусу підприємця законодавством не передбачена.

Щодо висновків контролюючого органу щодо порушень позивачем вимог пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, суд зазначає, що вказана норма застосовується також виключно щодо фізичних осіб-підприємців, яким позивач не є, що виключає можливість застосування до позивача правових наслідків порушень вказаних норм права.

Суд зауважує, що в акті перевірки відсутні будь-які посилання на первинні та інші документи (чеки, квитанції, квитанції до прибуткових ордерів, банківські виписки тощо), на підставі яких перевіряючими зроблено висновок про отримання ОСОБА_1 доходу від відчуження фізичним особам нерухомості з наступним донарахуванням відповідних податків та зборів, і на перелік документів, що підтверджують факт порушення.

Таким чином, відповідачем не доведено обставин, які б слугували підставою для оподаткування доходу, отриманого позивачем за результатами спірних операцій із продажу нерухомості, за правилами статті 177 ПК України та зобов`язували б позивача подавати декларацію про доходи, одержані як суб`єктом підприємницької діяльності в порядку п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України.

Щодо донарахування відповідачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску - у 2014 - 2015 роках. У 2016 - 2017 роках ставка єдиного внеску становила 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач не здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації протягом 2012 - 2018 років.

Таким чином, у позивача відсутнє зобов`язання нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Дана норма закону передбачає подання звітності та сплату до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску фізичними особами-підприємцями. Аналогічних вимог, які б стосувалися фізичних осіб, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить.

За таких обставин суд дійшов висновку, що порушень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з боку позивача не відбулось.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Шостого апеляційного адміністративного суду викладеною у постанові від 19.05.2020 (справа №320/5983/19).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно пункту 111.1 статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: 111.1.1 фінансова; 111.1.2 адміністративна; 111.1.3 кримінальна.

Відповідно до пункту 111.2 статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає санкцію за таке порушення у вигляді накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Отже, у разі встановлення факту провадження фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації як фізичної особи-підприємця настає відповідальність, передбачена законодавством.

Втім, положення чинного законодавства в тому числі й податкового, не містять норм, які б уповноважували контролюючі органи чи припускали можливість нарахування податкових зобов`язань фізичній особі у разі виявлення факту провадження такою особою підприємницької діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин суд дійшов висновку, що прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення за формою «Р» № від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.; - рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № від 24.10.2019 року; - вимогу про сплату (недоїмки) № Ф- від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80 є необґрунтованими та безпідставними, а отже підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 8 804, 76 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, понесені судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення: за формою «Р» № від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення: про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № від 23.08.2019 року; про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. № від 24.10.2019 року.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату (недоїмки) № Ф- від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80 грн.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ідентифікаційний код 44096797, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) судові витрати у розмірі 8 804 (вісім тисяч вісімсот чотири) грн. 76 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Білоноженко М.А.