Справа № 724/2544/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/2544/23

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук Т.М.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

17 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (далі УДМС в Чернівецькій області), в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЧВ 001644, винесену відносно позивача Хотинським відділом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2023 в задоволенні позову відмовлено.

Н погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

16.01.2024 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача Тарасенко Д.Ю. про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання, однак зважаючи що дана справа є справою для якої передбачені скорочені строки розгляду і продовження строку розгляду даної категорії справ, не передбачено законом, а також, що позивач не обмежена в праві скористатись допомогою іншого представника, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач подала клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі №600/6720/23-а, в задоволенні якого на думку колегії суддів необхідно відмовити, оскільки клопотання не містить обгрунтування, яке свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи № 724/2544/23, до вирішення справи №600/6720/23-а.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Печора, Республіка Комі, згідно з рішенням начальника УДМС у Чернівецькій області від 27.01.2021 року, набула громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується довідкою № 138 від 01.06.2021 про реєстрацією особи громадянином України.

На підставі вказаної довідки ОСОБА_1 отримала тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 від 01.06.2023 з терміном дії до 27.01.2023.

Рішенням УДМС України в Чернівецькій області від 14.09.2023 року скасовано рішення УДМС України в Чернівецькій області від 27.01.2021 про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянка ОСОБА_1 не виконала поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

З листа УДМС України в Чернівецькій області від 14.09.2023 направленого на адресу ОСОБА_1 вбачається, що позивача письмово повідомлено, що рішенням УДМС України в Чернівецькій області від 14.09.2023 року скасовано рішення УДМС України в Чернівецькій області від 27.01.2021 про набуття позивачем громадянства України та роз`яснено їй, що вона зобов`язана виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення.

13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , як громадянка російської федерації, звернулась до Хотинського відділу УДМС у Чернівецькій області з заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про міграцію» /як така, що є дочкою громадянки України/.

Крім цього, 13.10.2023, ОСОБА_1 вручено пам`ятку іноземця та особи без громадянства, які перебувають у процедурі оформлення дозволу на імміграцію в Україну, де зазначено, що її термін законного перебування в Україні закінчується 14.10.2023, у зв`язку з чим їй необхідно виїхати за межі України або не пізніше 14.10.2023 звернутися із заявою про продовження строку перебування на території України.

17 жовтня 2023 року головним спеціалістом Хотинського відділу Державної міграційної служби України в Чернівецькій області Урсовою О.О., в присутності ОСОБА_1 , було складено протокол серії ПР МЧВ № 001643 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП.

ОСОБА_1 з протоколом ознайомилася, підписала його, надала письмові пояснення в яких зазначила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, оскільки вона звернулась до УДМС України у Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в межах 30 днів після прийняття УДМС України у Чернівецькій області рішення про скасування рішення УДМС України у Чернівецькій області від 27.01.2021 року про оформлення набуття нею громадянства України, тому вважається такою, що на законних підставах перебуває на території України.

ОСОБА_1 повідомлено про те, що справа за фактом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП буде розглядатись 17 жовтня 2023 року у приміщенні територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України (Хотинський відділ) та роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та вимоги ст.268 КУпАП, що підтверджується її підписом в протоколі. Копію протоколу позивач отримала 17.10.2023.

17 жовтня 2023 року головним спеціалістом Хотинського відділу Державної міграційної служби України в Чернівецькій області Лошневською Т.М. розглянуто адміністративну справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду якої, прийнято постанову серії ПН МЧВ 001644 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1751 грн. В оскаржуваній постанові вказується, що 17.10.2023 року о 16:17 год в АДРЕСА_1 , виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , яка після скасування рішення УДМС України в Чернівецькій області 14.09.2023 року про набуття громадянства України вчасно не звернулася за продовженням строку перебування. З 15.10.2023 року по теперешній час проживає на території України незаконно, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». ОСОБА_1 копію постанови отримала 17.10.2023.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи зі змісту статті 8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення статті 62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

За приписами ст. 9 цього Закону, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ст. 251 КУпАП унормовано, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За правилами ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбаченіст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, за змістом оскаржуваної постанови, 17.10.2023 року о 16:17 год в АДРЕСА_1 , виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , яка після скасування рішення УДМС України в Чернівецькій області 14.09.2023 року про набуття громадянства України, вчасно не звернулася за продовженням строку перебування. З 15.10.2023 року по теперешній час проживає на території України незаконно, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в зв`язку з чим притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірній постанові та обставинам справи, колегія суддів вказує на наступне.

З матеріалів справи з`ясовано, що згідно з рішенням начальника УДМС у Чернівецькій області від 27.01.2021 року, позивач набула громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

При цьому, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України.

Яке свідчить наявна у матеріалах справи довідка Генерального посольства Російської Федерації у Львові від 09.12.2021, ОСОБА_1 подала заяву про вихід з громадянства РФ. Заява прийнята на розгляд згідно законодавства РФ і зареєстрована під №270023356, однак рішення про вихід з громадянства не прийнято (лист від 22.07.2022 №19287/КД-ГР).

Отже, позивачем вчинялися дії необхідні для припинення громадянства РФ, однак такі не призвели до певних правових результатів з незалежних від останньої причин.

Крім того, відповідно до ч.17 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, остання звернулася із заявою про надання дозволу на іміграцію в межах 30 днів після прийняття УДМС України у Чернівецькій області від 13.10.2023.

Отже, ОСОБА_1 вважається такою, що тимчасово на законних підставах перебуває на території України.

Варто також звернути увагу, що рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 14.09.2023 року про скасування рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.01.2021 про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням, яке слугувало підставою для винесення спірної постанови, на даний час перебуває на судовому розгляді-оскарженні.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МЧВ 001644, винесена відповідачем передчасно, за відсутністю належних доказів, що свідчать про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2023 КУпАП.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, то на користь позивача підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача судовий збір в сумі 2683,10 грн. а саме-1073,60-судовий збір за подання позовної заяви + 1609,50 грн.-судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Хотинського відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області ПН МЧВ 001644 від 17.10.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді 1751 грн. штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, судові витрати (судовий збір) в розмірі 2683,10 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.