Справа № 120/13949/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2024 р. Справа № 120/13949/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

11.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом №121 о/с від 28.08.2023 року його звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

Згідно з наказом №121 о/с від 28.08.2023 року позивачу передбачена компенсація за невикористану відпустку за 16 діб.

Вказав, що звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 2015 рік, 2019 рік, 2020-2022 роки та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення .

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.09.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що за приписами п.8 Розділу III Наказу МВС "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" №260 від 06.04.2016 року за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Вказав, що вимоги Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260 є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, а тому вважає, що грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

На переконання представника відповідача, оскільки позивач отримав витяг з наказу про звільнення №121 о/с від 28.08.2023 року в якому зазначено про компенсацію за невикористані 16 днів відпустки у 2023 року, і не оскаржував його, відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки в роках, які передують року звільнення.

Крім цього вказав, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім осіб, які мають дітей або дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи) законодавством не передбачена.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України у Вінницькій області з 2015 року.

Наказом №121 о/с від 28.08.2023 року позивача звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 04.09.2023 року та наказано виплатити компенсацію за 16 діб невикористаної відпустки за 2023 рік.

Згідно з довідкою управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №Д-480/12/01-202 від 04.09.2023 року станом на 04.09.2023 року позивач не використав щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік.

Вподальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 2015 рік, 2019 рік, 2020-2022 роки та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 - 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9 -11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), визначає Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пунктом 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзаців 1, 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу викладених норм слідує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках та має право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з поліції за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України №504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.

В контексті наведеного, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Як встановлено судом, наказом №121 о/с від 28.08.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 04.09.2023 року та наказано виплатити компенсацію за 16 діб невикористаної відпустки за 2023 рік.

В той же час, як вбачається зі змісту довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №Д-480/12/01-202 від 04.09.2023 року, станом на 04.09.2023 року ОСОБА_1 не використав щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення.

Суд зауважує, що види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580-VIII. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Відпустки за попередні роки, які невикористані поліцейським в році звільнення, не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого Верховним Судом у справах №818/1276/17, №820/5122/17 та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №640/85/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі №820/5122/17, оскільки судом застосовано останню правову позицію з цього питання.

Щодо посилань представника відповідача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 31.10.2022 року у справі №241/2229/20, то остання не є застосовною до даних правовідносин, оскільки стосувалася розгляду цивільної справи та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки особі, яка під час звернення до суду, продовжувала працювати.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що на момент звільнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області позивачем не використано щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік, право на які останній отримав під час проходження служби, а тому при звільненні набув право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової відпустки та додаткової відпустки.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом також враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі №200/1175/20-а.

Зокрема, Касаційний суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої законом України "Про відпустки" і статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Враховуючи те, що при звільненні з позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні основних та додаткових відпусток за період з 2015 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович