Справа № 140/20001/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/20001/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі в/ч НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії періоду з 01.09.1999 по 28.05.2004 час навчання у Національному аграрному університеті та з 05.10.2006 по 14.07.2009 час трудової діяльності; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок вислуги років для призначення пенсії та зарахувати до вислуги років для призначення пенсії період з 01.09.1999 по 28.05.2004 час навчання у Національному аграрному університеті та з 05.10.2006 по 14.07.2009 час трудової діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса № 63 о/с від 08.02.2023 ОСОБА_1 було звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Відповідно до вказаного наказу вислуга років позивача станом на день звільнення становить: календарна 14 років 03 місяців 09 днів, пільгова 09 років 07 місяців 27 днів , що разом складає 23 років 11 місяців 06 днів.

Вказує, що частиною 2 статті 17 Закону N 2262-ХІІ та пунктом 2 Порядку N 393 передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до пункту «в» статті 17 Закону № 2262-ХІІ до видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку' та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Разом з тим відповідно до пункту «а», статті 12 Закону № 2262-ХІІ слідує, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно віл віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років та більше.

Крім того, позивач вказує, що має право під час призначення пенсії на зарахування до вислуги років часу навчання у Національному аграрному університеті з 01.09.1999 по 28.05.2004 в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, оскільки він проходив навчання на денній формі та зарахування періоду трудової діяльності з 05.10.2006 по 14.07.2009 року.

З наведених підстав, уважає, що на момент звільнення із військової служби (08.02.2023) для призначення пенсії його вислуга становить понад 25 років, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень пункуту «а», статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з огляду на що просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву №78431/23 від 21.09.2023 відповідач вказує, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону 2262-ХІІ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців. Визначальною умовою є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу. Підставами для врахування періоду навчання у Національному аграрному університеті у вислугу років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби відсутні, оскільки позивач проходив службу в Державній прикордонній службі України, а в частині 2 статті 17 вказаного Закону та пункті 2 Постанови 393 військовослужбовці Державної прикордонної служби України відсутні в переліку осіб, яким зараховується до вислуги років навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти. Позивач помилково вважає, що набув право на призначення пенсії за пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки Законом чітко передбачено, що [… з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону…]. У позивача відсутня вислуга 25 календарних років, тому відсутні підстави для зарахування до календарної вислуги років період, зазначений у частині другій статті 17, зокрема період навчання у Національному аграрному університеті з 01.09.1999 по 28.05.2004.

Що стосується періоду роботи з 05.10.2006-14.07.2009 в ДП «Любешівське ЛМГ» відповідач зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема: в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Як вбачається з розрахунку вислуги років позивач в період з 08.10.2005 по 20.06.2006 проходив строкову службу у військових частинах 9930,1493. В подальшому позивач був звільнений в запас Збройних сил України. Відповідно до статті 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чітко передбачено, що до вислуги років зараховується час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі.

Тобто, у разі залишення на військовій службі, а не звільнення в запас позивачу мала би зараховуватись час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах.

Звертає увагу суду, що позивач при звільненні не набув право на призначення пенсії, тому в наказі про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення зазначена вислуга років за час проходження служби, без зазначення трудового стажу.

З урахуванням вищевикладеного, твердження позивача щодо неправомірного незарахування відповідачем до вислуги років період з 01.09.1999 по 28.05.2004 за час навчання в Національному аграрному університеті та з 05.10.2006 по 14.07.2009 час трудової діяльності є необґрунтованим. (арк. спр. 86 - 90).

Інших заяв по суті справи чи клопотань на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 82).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.02.2023 №59-ос звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника Євгенія Пікуса від 08.02.2023 №63-ОС «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 11.02.2023, одночасно зазначена вислуга років станом 11.02.2023 в календарному обчислені 14 років 3 місяці 9 днів, в пільговому обчисленні 09 років 7 місяців 27 днів, всього 23 роки 11 місяців 06 днів.

Позивач вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до вислуги років для призначення пенсії періоду з 01.09.1999 по 28.05.2004 час навчання у Національному аграрному університеті та з 05.10.2006 по 14.07.2009 час трудової діяльності.

ОСОБА_1 , уважаючи, що має право на призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до положень пункуту «а», статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням до вислуги років у відповідному обчисленні часу навчання у Національному аграрному університеті та часу трудової діяльності, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1- рп/1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до відповідної події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позивач, звільнений з військової служби 11.02.2023 року, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон №2262 та Постанова Кабінету Міністрів від 17 липня 1992 року №393 в редакції Постанови КМУ за №119 від 16.02.2022 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка набрала чинності з 19.02.2022 року (з дня опублікування).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше. Пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України №2262.

Отже, Законом встановлено вичерпний перелік умов, за наявності яких, особа набуває права на призначення пенсії за вислугу років: це звільнення зі служби та наявність необхідної календарної вислуги років на день звільнення з військової служби.

Пунктом «а» частини першої статті 13 вищезазначеного Закону визначено, що пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються: за вислугу 20 років у розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43 цього Закону); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто, особі, яка має право на пенсію за вислугу років, її розмір визначається відповідно до загальної вислуги років (це календарна та пільгова). В свою чергу, ст. 17-1 Закону №2262 визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою КМУ № 119 від 16.02.2022 внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, а саме: - в назву постанови, яка до внесення змін мала назву «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей. А після внесення змін в редакції Постанови КМУ за №119 від 16.02.2022 має назву «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб Назва Постанови із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 154 від 02.03.2016, № 435 від 22.05.2019; в редакції Постанови КМ № 119 від 16.02.2022. - доповнено новим пунктом 2-1, згідно з нормами якого, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови; - абзац перший пункту 3 викладено в новій редакції, згідно з якою, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах відповідний період служби. (В тому числі і вказаний вище період служби, визначений абзацом десятим підпункту «в» пункту 3 Постанови № 393).

Отже, при встановленні факту наявності у особи права на призначення пенсії за вислугу років визначальним є виключно календарне обчислення вислуги років, а пільгове обчислення вислуги років застосовується лише для визначення розміру пенсії особі, яка набувала право на пенсію.

Такий висновок висновується у постанові Верховного Суду від 31.08.2023 року у справі №200/4951/22 та від 07.12.2023 у справі №560/9478/22.

Суд зазначає, що безпідставним є посилання позивача на правовий висновок, який викладено в Постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, так як у цій справі підлягали застосуванню Закон №2262 та Постанова Кабінету Міністрів від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (в попередній редакції), оскільки позивач у цій справі звільнився з військової служби до 19.02.2022 року. Натомість в даній справі позивач звільнився з військової служби після 19.02.2022 року (11.02.2023). Тому, у справі №805/3923/18-а, в якій Верховний Суд зробив правовий висновок та у даній справі №140/20001/23 істотні обставини не є типовими, а тому не обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм.

З огляду на те, що спір по справі №805/3923/18-а не є тотожним з спором у даній справі №140/20001/23 при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі правовий висновок, який викладено в Постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а не підлягає застосуванню.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Таким чином, станом на день звільнення (11.02.2023) вік позивача становив 41, страхового стажу 25 років і більше також не має, тому права на призначення пенсії за пунктом «б» частини 1 статті 12 зазначеного Закону у позивача не виникло, у зв`язку із чим до розрахунку вислуги років трудова діяльність позивача не включена.

Види служби та періоди часу, які зараховуються для призначення пенсії за вислугу років, визначені статтями 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей».

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. Аналогічна норма викладена у пункту 2 Постанови 393.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до вислуги років навчання позивача у Національному аграрному університеті у відповідному обчисленні, суд зазначає, що в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при прийнятті рішення судом враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року по справі № №200/5111/19-а у подібних правовідносинах щодо зарахування до вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі з розрахунку один рік навчання як шість місяців служби дійшов висновку, що на підставі аналізу наведених норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, вбачається, що до вислуги років цим особам додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу, після закінчення ним Національного аграрного університету отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лісове господарство» та здобув кваліфікацію інженера лісового господарства з видачею диплому встановленого зразка без присвоєння офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням цього навчального закладу (арк.спр.23).

Щодо зарахування періодів трудової діяльності з 05.10.2006 по 14.07.2009 року, зокрема з 05.10.2006 по 15.01.2007 працював інженером охорони і захисту лісу 2 категорії, з 15.01.2007 до 14.07.2009 переведений в.о. лісничого Дольського лісництва суд зазначає, що зазначені періоди роботи не відносяться до роботи в державних органах чи органах місцевого самоврядування, тому не підлягають зарахуванню до календарної вислуги років, яка необхідна для призначення позивачу пенсії за нормами пункту «а» частини першої статті 12 Закону 2262-ХІІ, отже є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Виходячи із положень вищевказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

У свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (частина друга статті 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Тобто, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, твердження позивача щодо неправомірного незарахування відповідачем до вислуги років період з 01.09.1999 по 28.05.2004 за час навчання в Національному аграрному університеті та з 05.10.2006 по 14.07.2009 час трудової діяльності є необґрунтованим.

Відтак відповідач при звільненні позивача діяв у спосіб та в межах передбачений законодавством, будь яка бездіяльність в діях відповідача відсутня.

Зазначене обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 14.04.2021 року в зразковій справі № 480/4241/18 до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16.02.2022.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст рішення складено та підписано 17 січня 2024 року.