Справа № 520/34369/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 січня 2024 року № 520/34369/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії мені, ОСОБА_1 з 01.08.2022 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.08.2022 року без обмеження її максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Дослідивши надані матеріали, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в органах МВС у період з грудня 1992 року по 28 липня 2011 року.

Наказом Міністра МВС України № 914 о/с від 28.07.2011 року звільнений з органів внутрішніх справ згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за ст. 64 п."А"/за віком/.

На момент звільнення займав посаду начальника Ізюмського МВ ( з обслуговування м.Ізюм та Ізюмського району) ГУМВС України в Харківській області та мав спеціальне звання "полковник міліції», тобто є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 28 липня 2011 року. Пенсія мені призначена відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 10.10.2011 р.) і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. Пенсія призначена в розмірі 86% місячного грошового забезпечення.

У зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення поліцейських (колишніх працівників міліції) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з 01 січня 2016 року мені перераховано пенсію відповідно до ч.4 ст.63 Закону 2262-ХІІ та постанови КМУ від 21.02.2018 №103. з урахуванням розміру окладу за посадою, спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою або аналогічною посадою.

За позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх його складових рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі № 520/1402/22 означені дії ГУ ПФУ у Харківській області були визнані протиправними і Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області було зобов`язане здійснити мені перерахунок пенсії за вислугу років з 1.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Державною Установою «Територіальним медичним об`єднанням МВС України по Харківській області» від 05.08. 2021 року №100/32999, із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01 грудня 2019 року виходячи з розрахунку 86% від суми щомісячного грошового забезпечення. Починаючи з 1 серпня 2022 року на виконання. зазначеного судового рішення ГУ ПФУ в Харківській області виплачувало перераховану пенсію, з урахуванням індексації, у розмірі 20270 грн.

Позивачем з`ясовано, що пенсію йому виплачують з обмеженням її максимальним розміром.

Для з`ясування виплат позивач зробив запит до ГУ ПФУ у Харківській області, на який отримав відповідь від 13.11.2023 року за № 31379-34671/Ш-02/8- 2000/23 з додатками (перерахунки пенсії станом на 01 серпня 2022 року, 01 липня 2023 року та 01 жовтня 2023 року).

15 жовтня 2023 року звернувся із заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якій просив провести березня 2022 року перерахунок основного розміру пенсії без обмеження її максимального розміру, та здійснювати, виплату донарахованих сум з урахуванням раніше виплачених коштів.

Листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вих. від 13.11.2023 року за № 31379-34671/Ш-02/8- 2000/23) було відмовлено в перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру у зв`язку з тим, що позивач не належить до категорії осіб, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканість України під час агресії РФ проти України, розпочатої в лютому 2014 року і яким пенсії, призначені з 12.04.2023 року.

ОСОБА_1 вважає, що Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовило у перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру , а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІ1.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-УІ, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-УІ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «;Про пенсійне забезпечення», «;Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-УІ внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262- XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-УІ, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Таким чином, з 20.12.2016 констатується відсутність частини сьомої статті 43 в Законі №2262-ХІІ, яка з вказаної дати втратила чинність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми- принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3 668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-УІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Проте, відповідно до абзацу 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановлений цім Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З огляду на вказану норму приписи Закону №3668-УІ не розповсюджується на пенсію позивача, оскільки остання позивачу призначена з 30.12.2005 року, тобто до набрання чинності цим Законом.

Такий висновок відповідає також застосуванню зазначених вище норм права Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2019 (справа №127/4270/17) та від 3 жовтня 2018 (справа 127/4267/17).

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-УІ - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону№3 668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку ( Постанова верховного суду по справі № 400/208.5/19 від 16.12.2021р.), що вони явно суперечать один одному, та фактично констатував відсутність обмеження пенсії 10 МПМ, з моменту рішення КС 7-рп/2016р. від 20.12.16р., так як формулювання в Законі №3668 є тотожним з уже відміненим КС 7-рп/ 2016 році.

Натомість на неправомірність обмеження максимального розміру пенсії Верховний Суд чітко наголошував в численних постановах які, в силу ч.5 ст.242 КАУ України є обов`язковими, зокрема: постанова Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №522/3093/17; постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №522/16881/17; постанова Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №343/870/17;постанова Верховного суду від 03.10.2018 у справі №127/4267/17;постанова Верховного Суду від16.10.2018справа №522/16882/17;постанова Верховного Суду від 31.01.2019 справа №638/6363/17;постанова Верховного Суду від 12.03.2019 справа №522/3049/17;постанова Верховного Суду від 15.04.20198 справа №127/4270/17;постанова Верховного Суду від 09.09.2019 справа №463/925/17;постанова Верховного Суду від23.10.2019 справа №522/6739/17;постановаВерховного Суду від 05.02.2020 у справі №815/357/18

Таку ж правову позицію висловив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 11.07.2022 року, змінюючи попередні судові рішення у справі №620/613/21 у частині мотивів задоволення позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-УІ.

Тому обмеження Головним управління Пенсійного фонду України Харківській області максимального розміру пенсії позивачу , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов -задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.08.2022 року без обмеження її максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. З, пов. 2, м. Харків, 61022, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.