Справа № 755/11117/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Справа № 755/11117/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року у справі

за позовом громадянки Російської Федерації

ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби України

у м. Києві та Київській області

про визнання протиправними та скасування постанови і рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення від 29.06.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачка зазначила, що з 2016 року вона перебуває у шлюбі з громадянином України, має від цього шлюбу дитину та постійно проживає в Україні на підставі посвідки на тимчасове проживання, яку вона щорічно обмінювала, зокрема в останній раз 22.09.2021.

Позивачка посилалась на те, що строк дії її посвідки закінчився у вересні 2022 року, але внаслідок повномасштабного вторгнення рф в Україну та через окупацію її домівки у м. Ірпені вона разом з родиною змушена була переїхати до м. Кам`янець-Подільський.

Разом з тим, Позивачка стверджувала, що після деокупації м. Ірпінь вона разом з родиною повернулася додому і 01.09.2022 з дотримання вимог чинного законодавства звернулася до Відповідача з приводу обміну її посвідки на нову, але Відповідач усно відмовив їй.

Позивачка також зазначала, що в наступному після того, як в неї виникли проблеми при перетині блок-посту на виїзді з м. Ірпінь, вона знову звернулася до Відповідача з приводу видачі їй нової посвідки, але Відповідач їй відмовив.

Також Позивачка стверджувала про те, що в країні громадянської належності існує загроза для її свободи, гідності, здоров`я і навіть життя через її погляди та проукраїнську позицію.

2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачка зверталася до міграційного органу з метою продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, але Відповідачем було зупинено прийом заяв від громадян російської федерації, а тому неотримання Позивачкою дозвільного документу на проживання в Україні, що було підставою для прийняття оскаржуваного рішення, було обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг, за якими вона зверталась.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, зазначаючи, що 29.06.2023 співробітниками Святошинського УП ГУ НП у м. Києві та Київській області було виявлено Позивачку, яка порушила вимоги законодавства України про правовий статус іноземців та осію без громадянства, а саме: проживала в Україні без відповідних документів.

Разом з тим, Апелянт стверджує, що Позивачка не вживала жодних заходів для легалізації свого перебування на території України, зокрема не звернулася до органів ДМС до закінчення строку дії її посвідки на тимчасове проживання в Україні, не залишила територію України, продовжувала проживати в Україні нелегально, не звернулася до органів ДМС після закінчення строку дії вказаної посвідки із заявою щодо надання визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До апеляційної скарги Відповідач додає відповідні докази, на які посилається у своїй скарзі, зокрема інформацію Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо регулярного перетину Позивачкою кордону з російською федерацією, зокрема напередодні повномасштабного вторгнення.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. 16.01.2024 о 12:30 год. у судове засідання учасники справи не з`явилися та причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації.

20.02.2016 між Позивачкою та ОСОБА_2 , який є громадянином України, було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 49.

25.12.2016 у зареєстрованому шлюбі у подружжя народилася дитина - син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

З 2017 року Позивачці регулярно видавалися посвідки на тимчасове проживання в Україні. Зокрема, 23.09.2021 ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_2 строком дії від до 21.09.2022.

Після закінчення строку дії вказаного документа Позивачка територію України не покинула. Документи для продовження строків перебування, обміну посвідки на тимчасове проживання, отримання дозволу на іміграцію в Україні не подала.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 013281 від 29.06.2.023).

На підставі вказаного протоколу щодо Позивачки складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 205 КУпАП (ПР МКМ № 013282 від 29.06.2023).

29.06.2023 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 28.07.2023.

У вказаному рішення встановлено, що 29.06.2023 співробітниками Святошинського УП ГУНГІ у м. Києві виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився.

Також у рішенні зазначено, що в ході опитування громадянка російської федерації ОСОБА_4 пояснила, що в Україну прибула 06.02.2022 через ПП «Бачівськ» автомобільним транспортом з приватною метою. На території України проживає сім`я: чоловік - громадянин України ОСОБА_2 та син - громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того в рішенні встановлено, що після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні Позивачка територію України не покинула, документи для продовження строків перебування, обміну посвідки на тимчасове проживання, отримання дозволу на іміграцію в Україні не подавала і до компетентних органів не з`являлась.

9. Позивачка, вважаючи протиправним вищевказане рішення про примусове повернення, звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI), Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 № 825 (далі - Інструкція № 825), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі - Порядок № 322), Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У пункті 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною першою статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ст. 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 1.6 Інструкції № 353/271/150 передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно пункту 1 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до пунктів 16 та 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до п. 67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб», було постановлено: 1) зупинити строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; 2) поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

У разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Отже, порушення іноземцем законодавства України є правовою підставою для його примусового повернення до країни походження або третьої країни.

Водночас, законодавством регламентовано строк, у межах якого іноземець, що проживає на території України на підставі відповідної посвідки, повинен звернутися до органу ДМС для продовження строку її дії (15 днів до дати закінчення строку дії посвідки).

У свою чергу, виконанню такого обов`язку іноземця кореспондує обов`язок органу ДМС щодо прийняття в нього відповідних документів, їх розгляду та вирішення питання щодо подальшої легалізації перебування відповідної особи в Україні.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що строк дії посвідки на тимчасове проживання Позивачки в Україні сплив 21.09.2022.

Однак, як убачається з матеріалів справи та не заперечується, не спростовується Відповідачем та було ним визнано під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, Позивачка завчасно до закінчення строку дії вказаної посвідки, а саме 01.09.2022, тобто в межах законодавчо визначеного строку, звернулася до Відповідача з метою пролонгації строку її законного перебування на території України, але орган ДМС не лише не вжив відповідних заходів щодо розгляду її документів, а й взагалі відмовив у їх прийнятті.

Означені обставини були встановлені й судом першої інстанції під час розгляду цієї справи та не заперечуються Відповідачем в його скарзі.

Натомість одним з доводів Апелянта є те, що Позивачка не зверталася до нього із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту. Втім, подання саме такої заяви, про яку вказує Апелянт, взагалі не стосується обставин цієї справи, оскільки Позивачка мала намір та зверталася до Відповідача зовсім з іншими вимогами, на чому наголошено вище.

При цьому, аналізуючи вказані доводи апеляційної скарги, судова колегія відзначає й те, що Позивачка легально прибула в України і перебувала на її території з 2016 року, отримавши відповідну посвідку на тимчасове проживання в Україні, яку вона регулярно обмінювала на нову (фактично продовжуючи строки легалізації її перебування), та перебуваючи з 2016 року і станом на теперішній час у шлюбі з громадянином України та маючи дитину 2016 року народження від такого шлюбу.

13. Таким чином, ретельно проаналізувавши всі обставини цієї справи, судова колегія звертає увагу на те, що Позивачка вживала залежні від неї заходи для продовження легалізації її перебування в Україні, але внаслідок неналежного виконання саме органами ДМС покладених на них обов`язків, ОСОБА_1 опинилася у стані правової невизначеності та фактично була позбавлена реальної можливості реалізувати надане їй право.

14. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

15. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

16. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

17. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

18. Таким чином, апеляційна скарга Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року - без змін.

19. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 288, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 16 січня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев