Справа № 140/34198/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/34198/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВДВС у м. Луцьку) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2023 позивачу стало відомо, що на виконанні у ВДВС у м. Луцьку перебуває виконавче провадження з виконання постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ) Левчук І.О. від 27.03.2018 ВП № 44864265 про стягнення з ОСОБА_1 63966,89 грн виконавчого збору.

Позивач не погоджується із постановою про стягнення виконавчого збору від 27.03.2018 ВП № 44864265, з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі Закон № 2475-VIII), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення, та повернення заборгованості як результат вчинених виконавцем дій.

Проте, матеріали виконавчого провадження не місять жодних доказів, які свідчили б про виконання рішення саме державним виконавцем і вчинення ним дій, спрямованих на фактичне стягнення заборгованості з позивача. Натомість, з огляду на те, що між кредитором і боржниками були погоджені умови погашення боргу, сума з боржника на користь кредитора в примусовому порядку стягнута чи повернута не була.

Крім того, позивач не погоджується із розрахованою виконавцем сумою виконавчого збору в оскаржуваній постанові, оскільки вона розрахована не із фактично стягнутої, повернутої суми або вартості майна боржника, а у розмірі 10 відсотків від початкової суми стягнення, зазначеної у виконавчому листі, а також не враховано, що відповідно до умов затвердженої мирової угоди сума, яка підлягала сплаті позивачем, змінилася.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 44864265 від 27.03.2018, винесену головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 63966,89 грн у виконавчому провадженні № 63237399.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду з цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справі призначено судове засідання на 14:30 18.01.2024 (а. с. 29).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 16.01.2024 № 11415 (а. с. 35-39) представник відповідача Арсенюк О.В. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови та правильного визначення розміру виконавчого збору.

В судове засідання, призначене на 14:30 18.01.2024, позивач не прибула, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 31), проте подала заяву від 17.01.2024 про відкладення розгляду справи у зв`язку із неотриманням відзиву та необхідністю подати свої заперечення та пояснення, залучити до участі у справі представника, для чого необхідно час, щоб оформити документи на представництво (а. с. 55).

Згідно із частинами першою - третьою статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Стосовно зазначених позивачем у заяві доводів про неотримання відзиву на позовну заяву та необхідність подати свої заперечення та пояснення суд звертає увагу, що згідно із частиною першою статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Отже, КАС України не передбачає у цій категорії справ подання інших заяв по суті справи, крім позовної заяви та відзиву. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 287 КАС України справу з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця суд повинен вирішити протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Відзив на позовну заяву надійшов до суду 17.01.2024 разом з доказом направлення його копії позивачу (а. с. 35-39), та позивач, ураховуючи скорочені строки судового розгляду цієї категорії справ та її обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, мала об`єктивну можливість ознайомитися з відзивом на позовну заяву в приміщенні суду з 17.01.2024.

Відносно доводів про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю залучити до участі у справі представника, для чого необхідно час, щоб оформити документи на представництво, суд зазначає, що з цим позовом позивач звернулася до суду ще 20.11.2023 та мала достатньо часу, за умови добросовісного користування процесуальними правами, укласти договір про надання правової допомоги та забезпечити участь представника в судовому засіданні. Позивач у заяві також не вказала, на який строк просить відкласти розгляд справи.

Отже, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, згідно із частиною третьою статті 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи, а поважних причин неприбуття в судове засідання позивач у заяві від 17.01.2024 про відкладення розгляду справи не зазначила та доказів на їх підтвердження не подала, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про відкладення розгляду справи.

З урахуванням наведеного, враховуючи також подану представником відповідача заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 56), судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2014 Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист № 161/22397/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 636227,98 грн та 3441,090 грн судового збору.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі Другий ВДВС Луцького МУЮ) Дуди Ю.М. від 25.09.2014 ВП № 44864265 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 161/22397/13-ц, виданого 05.09.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 636227,98 грн та 3441,090 грн судового збору (а. с. 43).

27.03.2018 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Левчук І.О. винесла постанову ВП № 44864265 про закінчення виконавчого провадження, на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII (а. с. 7).

Крім того, 27.03.2018 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Левчук І.О. винесла постанову ВП № 44864265 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 63966,89 грн (а. с. 44).

В подальшому, постанова про стягнення виконавчого збору від 27.03.2018 № 44864265 неодноразово зверталася до виконання, про що свідчать постанови: про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2018 ВП № 57154998 (а. с. 52) та про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.07.2020 ВП № 57154998 (а. с. 51); про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020 ВП № 6323739 (а. с. 46).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 382/389/17).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частин першої, третьої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (чинний на момент винесення постанови від 25.09.2014 ВП № 44864265 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 161/22397/13-ц, виданого 05.09.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 636227,98 грн та 3441,090 грн судового збору; далі Закон № 606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон № 1404-VIII.

За приписами частини п`ятої статі 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII (в первісній редакції) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII (зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження № 44864265 (з виконання виконавчого листа № 161/22397/13-ц, виданого 05.09.2014 Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 636227,98 грн та 3441,090 грн судового збору) було відкрито 25.09.2014 (а. с. 43), тобто за правилами Закону № 606-XIV.

При цьому, з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (25.09.2014) до прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (27.03.2018) змінювалось законодавство, відповідно до якого здійснювався обрахунок виконавчого збору.

За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV) розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).

Тобто, у цій справі законом, який діяв на час відкриття виконавчого провадження, є Закон № 606-XIV, а з уваги на зміст його статті 28 (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 400/5321/20, від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21, від 23.06.2022 у справі № 640/9792/20, від 11.08.2022 у справі № 640/23271/21.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19). У зв`язку із цим, суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості.

Суд також дійшов висновку про незастосовність до обставин цієї справи правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 19.09.2018 у справі № 804/8289/16, від 09.10.2019 у справі № 804/8290/16 (про необхідність врахування вказаної правової позиції при вирішенні цієї справи позивач зазначає у тексті позовної заяви), оскільки вказані постанови ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання. Суд звертає увагу, що у цій справі виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV, то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час). Ці положення, зміст яких написано вище, передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (якщо йдеться про примусове виконання рішення майнового характеру).

З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 27.03.2018 ВП № 44864265 прийнята з дотриманням вимог законодавства, зокрема, щодо розміру виконавчого збору, який правомірно був визначений відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження № 44864265) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а закінчення виконавчого провадження з підстави затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення (зокрема, без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим виконавчим документом, у зв`язку із чим фактичні та правові підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних вище норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 27.03.2018 ВП № 44864265 є правомірною та такою, що прийнята відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування зазначеної постанов з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Валюх