Справа № 120/17242/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 р. Справа № 120/17242/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправними дій відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 14.04.1981 по 16.06.1983, з 01.10.1983 по 20.03.1988, з 16.10.1991 по 31.03.1992, з 08.04.1992 по 27.10.1992, з 28.10.1992 по 23.11.1993, з 01.07.1988 по 04.09.1992, з 01.11.1994 по 01.10.1997, з 26.07.2000 по 02.11.2007, з 03.10.2008 по 31.03.2009, з 06.06.2009 по 30.09.2009, з 01.09.2009 по 18.04.2011 та скасування рішення відповідача 2 від 18.08.2023 про відмову позивачці у призначенні пенсії;

- зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи, скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії, повторно розглянути заяву від 11.08.2023 та призначити позивачці пенсію за віком з 11.08.2023 відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.08.2023 позивачка звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву розглянув відповідач 2 та прийняв рішення про відмову у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивачка вважає прийняте рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а тому за захистом своїх прав звертається до суду.

Ухвалою суду від 21.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 160-161 КАС України. Суд встановив, що у позовній заяві відповідачем зазначено двох відповідачів, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області. Разом з тим позовні вимоги звернуті лише до одного з відповідачів, а саме відповідача 2. Відтак позивачці надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом уточнення заявлених позовних вимог до кожного з відповідачів (наприклад, у спосіб пред`явлення вимог зобов`язального характеру до відповідача 1) або ж суб`єктний склад відповідачів протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали

30.11.2023 поштою до суду надійшла заява позивачки про усунення недоліків, до якої додано нову редакцію позовної заяви, в якій позивачки просить:

- визнати протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 14.04.1981 по 16.06.1983, з 01.10.1983 по 20.03.1988, з 16.10.1991 по 31.03.1992, з 08.04.1992 по 27.10.1992, з 28.10.1992 по 23.11.1993, з 01.07.1988 по 04.09.1992, з 01.11.1994 по 01.10.1997, з 26.07.2000 по 02.11.2007, з 03.10.2008 по 31.03.2009, з 06.06.2009 по 30.09.2009, з 01.09.2009 по 18.04.2011 та скасувати рішення відповідача 2 від 18.08.2023 про відмову позивачці у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивачки вказані періоди роботи, повторно розглянути заяву від 11.08.2023 та призначити позивачці пенсію за віком з 11.08.2023 відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачка усунула недоліки позовної заяви, на наявність яких було звернуто увагу ухвалою суду від 21.11.2023.

Ухвалою суду від 13.12.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи позивачки.

16.01.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Однак страховий стаж позивачки, який складає 19 років 09 місяців 15 днів, є недостатнім для призначення пенсії.

Відповідач вказує на те, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28.04.1981 та архівною довідкою від 04.10.2022 № 01-19/288, оскільки не підтверджено зміну прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Згідно із ч. 1 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали від 13.12.2023 доставлено відповідачу 1 до його електронного кабінету 13.12.2023 о 20:00 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк так і станом на дату ухвалення рішення відповідач 1 не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі №500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 11.08.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачка додала ряд документів, зокрема трудову книжку, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, документ про стаж.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення від 18.08.2023 № 15, який відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення слідує, що страховий стаж позивачки становить 19 років 09 місяців 15 днів. Водночас за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28.04.1981 та архівною довідкою від 04.10.2022 № 01-19/288, оскільки не підтверджено зміну прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ". У рішенні зазначено, що для зарахування періодів роботи за трудовою книжкою та архівною довідкою необхідно підтвердити зміну прізвища заявниці або внести зміни до трудової книжки згідно з Інструкцією № 58.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови у призначені пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 30 років. У рішенні про відмову у призначенні пенсії № 15 від 18.08.2023 зокрема зазначено, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28.04.1981, оскільки не підтверджено зміну прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Перевіряючи доводи відповідача в цій частині суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Водночас, як встановлено судом, на титульній сторінці трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 однією рискою закреслено прізвище позивачки " ОСОБА_2 " і записано нове прізвище " ОСОБА_3 ". Крім того, у верхньому лівому кутку на першій сторінці (титульному аркуші) внесено зміни про прізвище позивачки, а саме "прізвище змінено на ОСОБА_3 у зв`яку із укладенням шлюбу на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 ". Вказані зміни завірені уповноваженою особою.

За змістом пунктів 2.11-2.13 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Отже, зміна запису у трудовій книжці про прізвище позивачки здійснена відповідно до пунктів 2.11-2.13 Інструкції № 58, яка діяла на момент внесення відповідних змін.

Тому посилання у рішенні відповідача 2 на те, що в трудовій книжці не підтверджено зміну прізвища позивачки, суд визнає необґрунтованими і такими, що не підтверджується матеріалами справи.

Відтак періоди роботи позивачки ОСОБА_4 за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28.04.1981 підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Щодо незарахування періодів роботи за архівною довідкою від 04.10.2022 № 01-19/288, оскільки не підтверджено зміну прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ", то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 637 встановлено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Отже, чинне законодавство визначає, що належність документа особі перевіряється і за паспортом громадянина України, і за свідоцтвом про народження.

У той же час, позивачкою до заяви про призначення пенсії було надано відповідачу свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 на ім`я " ОСОБА_5 ", також трудову книжку НОМЕР_1 від 28.04.1981, оформлену на ім`я " ОСОБА_5 ", на якій однією рискою закреслено прізвище позивачки " ОСОБА_2 " і записано нове прізвище " ОСОБА_3 ". Водночас у трудовій книжці міститься запис про зміну прізвища на " ОСОБА_3 " на підставі свідоцтва про шлюб. Крім того, у спірній архівній довідці зазначено прізвище позивачки як ОСОБА_6 , що свідчить про приналежність такої довідки саме позивачці, з огляду на наданні нею інші документи.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням наявних доказів, суд вважає, що період роботи за архівною довідкою № 01-19/288 від 04.10.222 підлягають врахуванню до трудового стажу позивачки, оскільки зазначений період роботи підтверджується належними документами.

За таких обставин суд вважає, що позивачці неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 15 від 18.08.2023 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру (про зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 14.04.1981 по 16.06.1983, з 01.10.1983 по 20.03.1988, з 16.10.1991 по 31.03.1992, з 08.04.1992 по 27.10.1992, з 28.10.1992 по 23.11.1993, з 01.07.1988 по 04.09.1992, з 01.11.1994 по 01.10.1997, з 26.07.2000 по 02.11.2007, з 03.10.2008 по 31.03.2009, з 06.06.2009 по 30.09.2009, з 01.09.2009 по 18.04.2011 та призначення пенсії), то оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що пенсійний орган, приймаючи рішення № 15 від 18.08.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, не надав належної правової оцінки відомостям про страховий стаж позивачки та не досліджував конкретні періоди її трудової діяльності, а лише зробив загальний висновок про неможливість врахування трудової книжки та архівної довідки як таких.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Відповідачем 2 не було надано належної оцінки в оскаржуваному рішенні відомостям про трудову діяльність позивачки, не підтверджено чи не спростовано її страховий стаж, що позбавляє можливість суду здійснити контроль правомірності реалізації дискреційних повноважень Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування до страхового стажу конкретних періодів роботи позивачки та призначення їй пенсії за віком. Протилежний підхід призведе до втручання у цьому разі в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема самостійно здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах № 240/10097/22 від 25 жовтня 2023 року, № 560/895/23 від 28 вересня 2023 року та № 560/4016/23 від 29 серпня 2023 року.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 15 від 18.08.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, враховуючи ухвалене судом рішення та висновки суду за результатами розгляду справи. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів порівно.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 15 від 18.08.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням ухваленого судом рішення та висновків суду за результатами розгляду справи повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500).

Повне рішення суду складено 17.01.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович