Справа № 640/26709/21
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року місто Київ №640/26709/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЦентрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про відмову у продовженні строку перебування ОСОБА_1 на території України від 12.04.2021 та від 03.08.2021;

- зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2021 про продовження строку перебування на території України на підставі подання заяви про отримання дозволу на міграцію за народженням сина, громадянина України, без врахування порушеного ОСОБА_1 встановленого строку перебування на території України на час подачі заяви для продовження строку перебування на території України на підставі подання заяви для продовження строку перебування на території України.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про продовження строку перебування на території України та одночасно надав відповідні документи за переліком, який передбачений п.9 Порядку продовження строку перебування та продовження строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (Постанова Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150). Відповідач за результатами розгляду заяви позивача та долучених до неї документів, видав рішення про відмову в продовження строку перебування на території України, посилаючись на пп.6 п.10 Порядку продовження строку перебування та продовження строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150. Вважає прийняте рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону №2825-IXупровідним листом від 03.01.2023 №03-19/312/23 матеріали справи №640/26709/21 передано до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно відмітки про прийняття матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 23.11.2023 (вх.№54479). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду, справу №640/26709/21 передано до розгляду судді Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Білоноженко М.А.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Законами України, відтак підстави для скасування прийнятих рішень відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 квітня 2021 року громадянином держави Ізраїль, ОСОБА_1 було подано заяву до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про продовження строку перебування на території України на підставі подання заяви про отримання дозволу на міграцію за народженням сина, громадянина України.

19 квітня 2021 року позивач отримав Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України від 12 квітня 2021 року на підставі підпункту 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, Позивача повідомлено про необхідність виїзду з України до 18 квітня 2021 року.

12 липня 2021 року позивачем до відповідача було подано заяву про продовження строку перебування на території України. 19 серпня 2021 року позивач отримав Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України від 03 серпня 2021 року на підставі підпункту 5 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, позивача повідомлено про необхідність виїзду з України до 13 серпня 2021 року.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями, зумовила його звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом; нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, визначає процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Згідно з п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до пп.1 п.6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Згідно з п.8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Відповідно до п.8 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого Наказом МВС України 25.04.2012 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 року за № 778/21091, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону «В`їзд» («Виїзд») або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.

Таким чином, основною умовою для подання іноземцем заяви про продовження строку перебування (за наявності законних підстав) є його перебування на території України на законних підставах, іншими умовами є: подання цієї заяви не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України; наявність законних підстав для продовження строку перебування на території України.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 12.07.2021 позивач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про продовження строку перебування на території України.

Перевіркою матеріалів справи було встановлено, що позивач прибув до України 03.04.2021 через КПП «Бориспіль». 09.04.2021 позивач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про продовження строку перебування на території України. 12.04.2021 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України на підставі пп. 6 п. 10 Порядку № 150.

Після відмови позивач територію України не покидав.

12 липня 2021 року позивачем до відповідача знову було подано заяву про продовження строку перебування на території України.

19 серпня 2021 року позивач отримав Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України від 03 серпня 2021 року на підставі підпункту 5 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150. Позивача було повідомлено про необхідність виїзду з України до 13 серпня 2021 року.

Однак, після відмови позивач територію України не покидав.

Продовження строку перебування позивач обумовив тим, що він має намір звернутись із заявою про отримання дозволу на імміграцію відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - громадянин України.

Відповідно до п. 6 Порядку № 150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Разом з тим, з урахуванням вимог вищевказаного пункту Порядку № 150, згідно пп. 2 п. 4 Порядку № 364, рішення про продовження строку перебування на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

Відповідно до Указів Президента України від 30.08.2017 № 256/2017 «Про рішення Ради національної безпеки України», від 10.07.2018, «Про посилення контролю за в`їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, додержанням ними правил перебування на території України» та від 17.03.2018 № 72/2018 «Про рішення Ради національної безпеки України», від 01.03.2018 «Про невідкладні заходи з нейтралізації загроз національної безпеки у сфері міграційної політики», Кабінету Міністрів України доручено здійснення контролю за в`їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, додержанням ним правил перебування на території України.

Посилання позивача на постанову КМУ від 18 березня 2020 року за № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», якою визначено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України, у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину, як на підставу для задоволення його позовних вимог, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно п. 4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Також, КМУ було прийнято постанову за №259 від 18 березня 2020р. «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період встановлення на всій території України карантину», якою встановлено що: тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або внаслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу; іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Однак, у даному випадку, суд вважає, що вимоги Постанови КМУ за №259 від 18 березня 2020р. стосуються лише обставин притягнення до адміністративної відповідальності іноземців та осіб без громадянства за порушення ними встановлених строків перебування в Україні та не змінюють порядку обчислення дозволеного строку перебування іноземців в Україні, у відповідності з вимогами постанови КМУ від 15 лютого 2012 р. «Про затвердження Порядку строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Як свідчать матеріали справи, тимчасова посвідка на проживання, видана позивачу, була дійсна до 08.11.2020 року.

Отже, відповідно до вимог діючого законодавства позивач мав можливість звернутись до компетентного органу щодо продовження строку перебування на території України з листопада 2020 року по квітень 2021 року, однак вказаним правом не скористався.

Суд зауважує, що факт наявності у позивача дозвільних документів на працевлаштування в Україні та ведення підприємницької діяльності на території України, не спростовує правомірність прийняття відносно гр. ОСОБА_1 оскаржуваних рішень.

Як вже було зазначено судом вище, у поданій заяві від 09.04.2021 року позивачем в якості підстави продовження строку перебування на території України визначено те, що він буде подавати документи на оформлення дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Згідно з пп.6 п.10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження.

Суд погоджується з відповідачем, що позивач не був обмежений у зверненні до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про продовження строку перебування на території України у законодавчо встановлені строки, враховуючи те, що вказане звернення має обмеження в часі, зокрема - не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку.

Разом з цим, позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку перебування на території України лише 09.04.2021, тобто після закінчення строку легального перебування на території України.

Таким чином, оскаржувані рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 12.04.2021 та 03.08.2021 року про відмову громадянину ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території Україні прийняті в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку із чим, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Білоноженко М.А.