Справа № 120/568/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 січня 2024 р. Справа № 120/568/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши заяву про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Жмеринського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій з неправомірної відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу..

Разом із позовною заявою представник позивача адвокат Полігас В.М. подав заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- заборонити Жмеринському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки в особі посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби у Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

В обґрунтування заяви про застосування заходів забезпечення позову зазначено, що у позивача наявне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки ОСОБА_1 самостійно виховує дитину віком до 18 років, у зв`язку з чим 06.12.2023 звернувся до Жмеринського РТЦК та СП з проханням надати відстрочку, однак відповідач листом від 27.12.2023 №564 відмовив у наданні відстрочки. Крім того, позивачу видано повістку на відправку, у якій зазначено про необхідність прибуття 28.12.2023 за вказаною адресою.

Позивач пояснює, що за своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується, в тому числі, виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, тобто при винесенні такого наказу відносно ОСОБА_1 останній набуде статус військовослужбовця і рішення суду не відновить його право на відстрочку.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у даній справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних обставин, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

З огляду на зміст позовних вимог, спірним у даній справі є, зокрема, правомірність прийняття рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від мобілізації.

В той час, згідно заяви про забезпечення позову заявник, фактично, просить зупинити дію повістки.

В силу ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами ч. 7 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022 відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану та оголошено загальну мобілізацію. Даний правовий режим неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача посилається на факт вручення позивачу повістки на відправку та вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.

З повістки на відправку, вручену ОСОБА_1 вбачається, що позивачу наказано 28.12.2023 з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, враховуючи приписи повістки, позивачу потрібно було з`явитися за вказаною адресою 28.12.2023, натомість він звернувся із заявою про забезпечення позову лише 16.01.2024 з вимогою заборонити відповідачу вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 до військової частини.

Суд зазначає, що вимоги повістки вичерпали свою дію, оскільки позивач не з`явився у зазначену дату за вказаною адресою, а правові наслідки не виконання вимог повістки про на відправку не є предметом розгляду даної справи.

Наведене свідчить про відсутність підстав, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання даного рішення суду, у зв`язку з врученням позивачу повістки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене суд робить висновок про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна