Справа № 200/4618/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року справа №200/4618/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 200/4618/22 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020; зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021; зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося у заниженому розмірі, а саме: у період з 30.01.2020 по 27.09.2021 йому виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (станом на 01.01.2020 і на 01.01.2021).

Позивач вважає такі дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом порушеного права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 200/4618/22 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01.01.2020. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2021 роки без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з постановою № 704 (в редакції постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій згідно посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 08.02.2017.

З 27.09.2016 по 27.09.2021 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 25.03.2021.

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2021 № 582-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із закінченням строку контракту (останній день служби 27 вересня 2021 року).

Наказом передбачено виплату позивачу компенсації за 70 днів невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 2021 роки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

18.10.2021 позивачем надіслано заяву до відповідача щодо надання інформації про виплачене грошове забезпечення в розрізі всіх складових, починаючи з 27.09.2016.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем надано довідки, з яких вбачається, що посадовий оклад позивача, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати з 30.01.2020 не були перераховані виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020 і на 01.01.2021.

Відповідно до особистої картки позивача його грошове забезпечення на 2020 рік складалося з:

- військове звання - старшина (наказ від 02.09.2019 № 431-ОС), посадовий оклад - 3080,00 грн.; оклад за військове звання - 880,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 990,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2475,00 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12045,00 грн.;

- військове звання - старшина (наказ від 17.04.2020 № 186-ОС), посадовий оклад - 3080,00 грн.; оклад за військове звання - 880,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 990,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2475,00 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12045,00 грн.;

- військове звання - старшина (наказ від 14.08.2020 № 451-ОС), посадовий оклад - 3080,00 грн.; оклад за військове звання - 880,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 990,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2475,00 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12045,00 грн.;

- військове звання прапорщик (наказ від 01.09.2020 № 490-ОС), посадовий оклад - 3080,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1007,50 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2518,75 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12176,25 грн.;

- військове звання прапорщик (наказ від 12.10.2020 № 581-ОС), посадовий оклад - 3170,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1030,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2575,00 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12345,00 грн.

Згідно з архівною відомістю № 5 за період з січня 2020 року по грудень 2020 року грошове забезпечення позивача обчислено: у період з січня 2020 року по жовтень 2020 року включно виходячи з посадового окладу у розмірі 3080,00 грн.; у листопаді 2020 року 3219,35 грн.; у грудні 2020 року 3170,00 грн.

Відповідно до особистої картки позивача його грошове забезпечення на 2021 рік складалося з:

- військове звання прапорщик (наказ від 12.10.2020 № 581-ОС), посадовий оклад - 3170,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1030,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2575,00 грн.; премія - 4620,00 грн.; всього - 12345,00 грн.;

- військове звання прапорщик (наказ від 12.10.2020 № 581-ОС), посадовий оклад - 3170,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1030,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2575,00 грн.; премія - 4533,10 грн.; всього - 12258,10 грн.;

- військове звання прапорщик (наказ від 12.10.2020 № 581-ОС), посадовий оклад - 3170,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1030,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2575,00 грн.; премія - 4469,70 грн.; всього - 12194,70 грн.;

- військове звання штаб-сержант (наказ від 12.10.2020 № 581-ОС), посадовий оклад - 3170,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1030,00 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2575,00 грн.; премія - 4342,90 грн.; всього - 12067,90 грн.;

- військове звання штаб-сержант (наказ від 26.07.2021 № 443-ОС), посадовий оклад - 3260,00 грн.; оклад за військове звання - 950,00 грн.; надбавка за вислугу років 25% - 1052,50 грн.; ВОВЗ, НОПС 50% - 2631,25 грн.; премія - 4107,60 грн.; всього - 12001,35 грн.

Згідно із архівною відомістю № 6 за період з січня 2021 року по грудень 2021 року грошове забезпечення позивача обчислено: у період з січня 2021 року по серпень 2021 року включно виходячи з посадового окладу у розмірі 3170,00 грн.; у вересні 3035,61 грн., компенсація за невикористані відпустки - 24002,70 грн.

Тарифною сіткою розрядів, коефіцієнтів та посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби ), осіб рядового і начальницького складу на 2018 рік, згідно з Додатком1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, передбачено:

- посадовий оклад 3080,00 грн. відповідно до тарифного коефіцієнта 1,75, тарифного розряду 8;

- посадовий оклад 3170,00 грн. відповідно до тарифного коефіцієнта 1,80, тарифного розряду 9;

- посадовий оклад 3260,00 грн. відповідно до тарифного коефіцієнта 1,85, тарифного розряду 10.

Отже розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період його служби з 30.01.2020 по 27.09.2021 був встановлений з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 704 в редакції Постанови № 103, відповідно до яких розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, тобто 1762,00 грн.

Зокрема, статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік від 07.12.2017 № 2246-VIII установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2018 у розмірі 1762 грн. для працездатних осіб.

Розмір посадового окладу позивача у спірний період обчислено із застосуванням тарифних коефіцієнтів: 1,75; 1,80; 1,85, які відповідають 8; 9; 10 тарифному розряду відповідно, та з урахуванням примітки до додатку 1 до Постанови № 704 щодо заокруглення до 10 гривень розміру окладу, визначеного у гривнях з копійками від 5:

1762 грн. х 1,75 = 3083,50 грн. = 3080 грн. за правилом заокруглення;

1762 грн. х 1,80 = 3171,60 грн. = 3170 грн. за правилом заокруглення;

1762 грн. х 1,85 = 3259,70 грн. = 3260 грн. за правилом заокруглення.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 (далі - Постанова № 704), якою, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 2 вказаної Постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Проте, відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Разом з цим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2 , Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.10.2019 в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування пункту постанови задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 826/6453/18 касаційні скарги Пенсійного фонду України та Кабінету Міністрів України залишені без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у вказаній справі - без змін.

При цьому, у розумінні приписів ч. 1 ст. 325 КАС України, згідно з якою постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 набрала законної сили 29.01.2020.

Отже, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції, тобто у наступній редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

І саме ця редакція п. 4 Постанови № 704 була чинна на час військової служби позивача у Військовій частині НОМЕР_1 з 30.01.2020 по 27.09.2021 та, відповідно, мала застосовуватися відповідачем при розрахунку грошового забезпечення позивача.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 з 29.01.2020 та з 01.01.2021 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року та на 1 січня 2021 року, відповідно (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, а не шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

При цьому, відповідно до Закону України від 07.12.2017 № 2246-VІІІ Про Державний бюджет України на 2018 рік встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.

Водночас, Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн.

Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

Отже, з 29.01.2020 з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Разом з цим, з 01.07.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII), згідно з п.3 розділу Прикінцеві та перехідні положення якого установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Крім того, п. 9 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII передбачено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін п. 6 Постанови № 103, в якій він діє з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18, має застосовуватися в частині, що не суперечить Закону № 1774-VIII, тобто розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, з урахуванням Закону № 1774-VIII з 29 січня 2020 року та з 1 січня 2021 року розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, згідно із п. 4 Постанови № 704 є величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021 відповідно, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Також суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Так, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, до 01.01.2020 (набрання чинності Законом № 294-IX) не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відтак, з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів і військовослужбовців.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, а також щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення з 01.01.2021 по 27.09.2021 року без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, є протиправними.

Також протиправними є дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, з огляду на таке.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Згідно з п. 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.

Зважаючи на те, що, як встановлено судом, відповідачем протиправно розраховане та виплачене позивачеві грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 27.09.2021 (день звільнення з військової служби) без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, тобто неправильно розраховано й розмір місячного грошового забезпечення, яке позивач отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби (27.09.2021), а, відтак, і помилково визначено розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, що повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні Великода проти України від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлення судом протиправності дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01.01.2020, а також щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2021 роки без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021, суд, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, а також про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 по 27.09.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 200/4618/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 200/4618/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв