Справа № 200/2333/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року справа №200/2333/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі № 200/2333/23 (головуючий І інстанції Кочанова П.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21 квітня 2023 року №166 о/с «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 21 квітня 2023 року за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити на службі в поліції з 22 квітня 2023 року на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 22.04.2023 року на час прийняття рішення суду, з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позову через порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Позивач вважає, що відповідачем при розгляді його рапорту про звільнення не з`ясовано будь-яких поважних причин для звільнення за власним бажанням та неможливості проходження служби в поліції, що є порушенням Положення № 114.

Крім того, до закінчення строку, передбаченого п. 68 Положення № 114, позивачем подано рапорт про відкликання рапорту від 21.04.2023 року, який не взято відповідачем до уваги.

Апелянт вважає, що має право на поновлення на службі в поліції з 22 квітня 2023 року на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи незаконність спірного наказу про звільнення.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до записів у дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , 07.11.2015 року прийнятий до лав Національної поліції (підстава: Наказ ГУ НП в Донецькій області від 07.11.2015 №54).

20 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області власноруч складений рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з тим, що його не влаштовують умови та режим праці. Також у вказаному рапорті міститься запис ОСОБА_1 про відмову у проходженні військово-лікарської комісії, та про роз`яснення йому та згода з наслідками відмови від проходження ВЛК. Також, у рапорті ОСОБА_1 надав згоду на відшкодування з його грошового забезпечення вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився (а.с. 48).

20 квітня 2023 року позивач подав на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області власноруч складений рапорт в якому наполягав звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 21 квітня 2023 року (а.с. 47).

На рапортах міститься резолюція «клопочу по суті рапорту» начальника Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції Явтушенка В.Ю.

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 власноруч склав рапорт про те, що станом на 21.04.2023 на лікарняному не перебуває. На рапорті міститься резолюція «ознайомлений» начальника Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_2 (а.с. 49)

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21.04.2023 року № 166 о/с звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції з 21 квітня 2023 року (а.с. 44).

21 квітня 2023 року позивач під особистий підпис ознайомився з наказом ГУНП в Донецькій області від 21.04.2023 № 166 о/с та отримав дублікат трудової книжки, що підтверджується розпискою (а.с. 50).

В матеріалах справи наявні копії повідомлення про нараховані суми при звільненні, роз`яснення НАЗК та довідку про зобов`язання позивача прибути не пізніше 25.04.2023 до Покровського РТЦК та СП, з якими позивач ознайомився особисто під підпис 21 квітня 2023 року (а.с. 41-43, 45).

Крім того, в матеріалах справи наявне подання про звільнення з Національної поліції України у запас від 21.04.2023 року (а.с. 46).

3 травня 2023 року позивач звернувся з заявою до начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій просив вважати недійсним його рапорт від 20.04.2023 року про звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області, оскільки подання цього рапорту було здійснено за відсутності будь-яких поважних причин для звільнення під психологічним тиском (погрози кримінальної відповідальності, дисциплінарного переслідування) з боку безпосереднього керівництва. Просив скасувати наказ про звільнення від 21.04.2023 року №166 о/с (а.с. 18).

За результатом розгляду заяви позивача від 03.05.2023 року, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області повідомлено листом від 16.05.2023 року №С-120/12/01-2023 про те, що на підставі власноруч складених рапортів від 20.04.2023 заявника було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 » (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Зазначено, що у своєму рапорті від 20.04.2023 заявник наполягав на своєму звільненні з 21.04.2023 та під час з`ясування причин звільнення, заявником було повідомлено керівництво ГУ НП в Донецькій області про не влаштування умов та режиму праці, про що також зазначено у рапорті від 20.04.2023. У листі також зауважено, що рапортів, заяв, скарг, повідомлень, відео звернень або в іншій формі повідомлень щодо психологічного тиску або погроз при написанні рапортів на звільнення за власним бажанням з 21.04.2023 року, а також щодо небажання звільнятися зі служби в Національній поліції України до Головного управління Національної поліції в Донецькій області не надходило. Крім того, проведеною перевіркою встановлено, що факт психологічного тиску відносно заявника з боку безпосереднього керівництва не знайшов свого підтвердження. Оскільки звільнення зі служби було здійснено на підставі власного волевиявлення, то законні підстави для скасування наказу про звільнення від 21.04.2023 року №166 о/с та поновлення на посаді відсутні (а.с. 20).

За п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (ч.ч. 2, 3 ст. 77 Закону № 580).

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом (ч. 2 ст. 1 Закону № 580).

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Закону № 580).

До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону (п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580).

Спеціальним нормативно-правовим актом, нормами якого врегульовані спірні правовідносини, є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

За п. 1 Положення № 114 це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно п. 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (п. 68 Положення № 114).

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого п. 68 вказаного Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.

Суд зазначає, що в межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного суду від 9 лютого 2021 року в справі №826/10404/16.

Верховний суд в постанові від 15 лютого 2021 в справі № 160/3607/19 зазначив, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 в справі №826/16621/17 дійшов висновку, що до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

За матеріалами справи позивач подав рапорт на звільнення датований 20 квітня 2023 року, у зв`язку з тим, що його не влаштовують умови та режим праці. Крім того, 20 квітня 2023 року позивач подав на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області власноруч складений рапорт в якому наполягав звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 21 квітня 2023 року. На рапортах міститься резолюція «клопочу по суті рапорту» начальника Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_2 . Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21.04.2023 року №166 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Позивач посилається на те, що у рапорті не було зазначено будь-яких поважних причин для звільнення та відповідач повинен був з`ясувати наявність конкретних поважних причин для звільнення останнього за власним бажанням та причин неможливості проходження служби, чого зроблено не було. При цьому позивач посилається на Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Кодекс законів про працю України.

Закон № 580 визначає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цей Закон є нормативно-правовим актом вищої сили ніж вказане Положення, яке затверджено постановою КМУ, є спеціальним на відміну від КЗпП України законом, який регулює правовідносини щодо проходження служби поліцейськими.

Суд зазначає, що стаття 77 Закону № 580 не містить приписів щодо визначення поліцейським поважних причин для звільнення.

За ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Право звільнення особи з роботи є її беззаперечним правом крім випадків прямо передбачених Конституцію. Особа має звільнитися з посади за власним бажанням, не зважаючи на наявність у неї поважних причин.

Таким чинм, положення статті 77 Закону № 580 в повному обсязі відповідають гарантованому Конституції України праву людини.

Отже, відсутність у рапорті позивача та у наказі про звільнення поважних причин звільнення за власним бажанням, не свідчить про їх протиправність.

Щодо доводів позивача про написання рапорту під психологічним тиском (погрози кримінальної відповідальності, дисциплінарного переслідування) з боку безпосереднього керівництва, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів цього. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення до Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо повідомлення про протиправні дії безпосереднього керівника та будь-які інші повідомлення та скарги щодо протиправних дій.

На думку суду, якщо безпосередній керівник каже підлеглій особі про можливість притягнення до кримінальної відповідальності або дисциплінарної відповідальності, це не може бути розцінено як тиск до звільнення. При наявності підстав для цього, працівник має розуміти, що в разі вчинення ним кримінального правопорушення/дисциплінарного проступку, він буде притягнутий до відповідальності. В разі ж застосування безпідставного дисциплінарного стягнення або кримінальної відповідальності, працівник вправі їх оскаржити.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Суд не бере до уваги посилання позивача на висновки Верховного суду у справі №819/744/16 від 05.02.2020 року, з огляду на те, що у зазначеній справі позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог в усіх інстанціях. При цьому, у даній справі Верховний суд дійшов висновку щодо правомірності звільнення позивача до закінчення передбаченого законодавством строку попередження у дату, зазначену позивачем у рапорті про звільнення і погоджену уповноваженим органом.

Суд, також вважає безпідставними посилання позивача на висновки Верховного суду у справі №804/868/16 від 20.05.2020 року, оскільки у вказаній справі позивачем було подано рапорт без зазначення дати звільнення.

В цій справі позивач в рапорті від 20.04.2023 року наполягав на звільненні з 21 квітня 2023 року. Отже, справа на яку посилається позивач, не містить аналогічних обставин.

Також, є хибними посилання позивача на постанови Верховного суду у справах №664/242/19 від 28.05.2020 року та № 354/316/14ц від 12.04.2017 року, оскільки спір у даних справах стосується інших правовідносин.

Таким чином, при виданні наказу від 21 квітня 2023 року №166 о/с «По особовому складу» в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 21 квітня 2023 року за п.7 ч.1 ст.77 Закону № 580, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи визнання законним спірний наказ про звільнення позивача зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні похідних вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі № 200/2333/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв