Справа № 460/44584/22
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2024 року

м. Київ

справа №460/44584/22

адміністративне провадження № К/990/544/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.

суддів: Бучик А.Ю., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 у справі №460/44548/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 у справі №460/44548/22.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 16.04.2022 підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що становить дві мінімальні заробітні плати.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.

Згідно з частиною п`ятою статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:

1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;

2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, при цьому обставин, передбачених частиною п`ятою статті 291 КАС України відповідач не наводить.

Разом з тим, в обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно можливості отримання доплат, передбачених статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" непрацюючими пенсіонерами, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, але не належать до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, або до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, документованих відповідним посвідченням.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та зазначає, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції у цій справі ухвалене з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020, прийнятій за результатами розгляду зразкової справи №240/4937/18, а справа відповідає ознакам типової, наведеним у вказаному судовому рішенні, оскільки позивачем у ній є непрацююча пенсіонерка, яка проживає на території, яка належить до зони гарантованого добровільного відселення, відповідачем у ній є аналогічний суб`єкт владних повноважень (територіальний орган Пенсійного фонду України), на пенсійному обліку якого перебуває позивачка, спір виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з невиплатою територіальним органом Пенсійного фонду України підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"), та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги, по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 право особи на отримання доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не пов`язане з наявністю в неї посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Вказане виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 13, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 у справі №460/44548/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

........................

........................

.......................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Т.Г. Стрелець,

Судді Верховного Суду