Справа № 240/941/24
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

17 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/941/24

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області, Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказу, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Бердичівської міської ради Житомирської області № 190/05-02 від 23.11.2023 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким достроково розірвано контракт із директором комунального некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 05.08.2022 та звільнено з роботи директора комунального некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради СОВУ Анатолія Миколайовича 23.11.2023 року на підставі п.1 ч.І ст.41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків та розпорядження №191/05-2 від 23.11.2023р «про внесення змін до розпорядження міського голови від 23.11.2023 . Яким змінено дату звільнення «23.11.2023» , на дату, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову не працездатність.;

- визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 14.12.2023р № 569-0 Про звільнення з роботи 14.12.2023 року на підставі п.і ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати комунальне некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради нарахувати та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до дня поновлення на роботі.

Нормами п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що до предметної юрисдикції адміністративних судів відносяться справи у спорах з проводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, основою характеризуючою ознакою трудових спорів, які можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, є публічних характер таких трудових правовідносин.

Визначення поняттю «публічна служба» надається в п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідно до якого такою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Щоб спір набув ознак публічно-правового в контексті ст. 17 КАС України, правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

Спеціальним законом, що встановлює принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, є Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі Закон).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був директором Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради.

Спірні правовідносини виникли з приводу дострокового розірвання контракту з позивачем як директором вказаного комунального підприємства та звільнення з такої посади.

Згідно з п.п. 1 п. «а» ст. 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" управління закладами охорони здоров`я, які належать територіальним громадам або передані їм відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільського, селищного, міського голови належить призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Тобто, у межах спірних правовідносин Бердичівська міська рада діє саме як власник, засновник та орган управління майном КНП «Бердичівська міська лікарня», а міський голова як керівник цього органу управління.

Таким чином, приймаючи оскаржуване розпорядження Бердичівська міська рада в особі міського голови, діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як власник (Орган управління) даної юридичної особи.

А отже в цьому випадку таке розпорядження міського голови не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника (засновника) комунального підприємства щодо організації діяльності та забезпечення поточного керівництва таким підприємством.

Відповідно до норм ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Нормами ст. 14 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 №2801-XII передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління комунальними закладами охорони здоров`я, організацію їх матеріально-технічного, кадрового та фінансового забезпечення відповідно до закону.

Згідно ст. 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, ні законодавчими нормами, що регулюють організаційні засади функціонування системи охорони здоров`я в Україні, ані контрактом директора Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська районна лікарня" Бердичівської районної ради Житомирської області не передбачено, що керівник закладу охорони здоров`я є державним службовцем.

З наведеного випливає, що відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, не є публічно-правовими, оскільки спір між фізичною особою та відповідачами виник не з приводу здійснення владних управлінських функцій, а для врегулювання трудових відносин між працівником та роботодавцем.

Суд зазначає, що трудові відносини всіх працівників регулює Кодекс законів про працю України, ст. 2 якого, зокрема, гарантовано право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Суд вважає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а також й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу бажання позивача реалізувати своє право на працю, а тому в даному випадку предмет спору носить приватноправовий характер та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, відповідно до вимог вищезазначеної норми, суд роз`яснює позивачу, що дану справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а тому йому слід звернутися з даним позовом до Бердичівського районного суду Житомирської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243-248 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.М. Семенюк