Справа № 320/1831/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

17 січня 2024 року № 320/1831/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши клопотання ТОВ «Автопетроліум» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопетроліум» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося ТОВ «Автопетроліум» (; 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, автошлях Київ-Одеса 17км+170 м.) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797, 03151, м. Київ-151, вул. Святослава Хороброго, 5а), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8, ) в якому просить суд визнати протиправним дії Державної податкової служби України щодо призначення фактичної перевірки позивача; визнати протиправними дії ДПС України щодо складення акту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки та щодо викладення в акті відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 01.11.2022 інформації про відмову посадовим (службовим) особам ДПС України у допуску до проведення фактичної перевірки; визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Київській області від 15.01.2024 №38-Р; зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15 11 2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинськии район, смт. Чабани. Автошлях Київ-Одеса 17 км.+ 170м. та поновити дію зазначеної ліцензії з 15.01.2024.

Після подання позовної заяви позивачем 15.01.2024 та 16.01.2024 було подано дві заяви про забезпечення позову, в яких останній просить суд зупинити дію розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15 січня 2024 року N38-р "Про анулювання ліцензії щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі; зобов?язати Головне управління ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб?єктів господарювання, які отримали ліцензії

на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м. та поновити дію зазначеної ліцензії з 15.01.2024.

В обґрунтування заяв представник позивача зазначив, що ТОВ "Автопетроліум" займається оптовою торгівлею палива (Код КВЕД 46.71); виробництвом продуктів нафтоперероблення (Код КВЕД 19.20 основний) та має ліцензію да право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі реєстраційний номер: 01936 від 15.11.2019.

15.01.2024 позивачу з електронного кабінету платника податків стало відомо про існування Витягу з розпорядження прийнятого ГУ ДПС у Київській області від 15.01.2024 N38-Р про анулювання ліцензії реєстраційний номер 901936 терміном дії з 15.11.2019 до 15.11.2024, відтак фактично під час розгляду адміністративної ли за позовом ТОВ «Автопетроліум», оскаржуване розпорядження набирає чинності та створює правові наслідки у вигляді анулювання ліцензій та призводить до зупинення господарської діяльності товариства позивача, що тягне за собою такі наслідки як втрата прибутку від здійснення господарської діяльності, несплату податків, неможливість виплати заробітної плати персоналу, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування та введення простою у товаристві. Крім того, ТОВ «Автопетроліум» зриває виконання договорів поставки нафтопродуктів (палива) суб?єктам господарювання (договір N 35/А0-23 від 01.09.2023 з ТОВ «Автобансервіс», договір поставки N 1/A0-21 від 01.02.2021 з ТОВ «Урбан-Менеджмент» та ін., договорів зберігання N 39/АО-23 від 01.11.2023 з ТОВ «Аліум-пром»), які віднесені до критичної інфраструктури та забезпечують життєдіяльність населення та СГ в нинішніх умовах шляхом безперебійного постачання нафтопродуктів на АЗС та критичної інфраструктури країни, внаслідок чого буде вимушене покривати збитки контрагентам та сплачувати необґрунтовані штрафні санкції.

Отже, анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) призводить до припинення відповідної ліцензованої діяльності позивача, руйнує ділову репутацію перед контрагентами. Таким чином, як вказує позивач, наслідком анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) є припинення діяльності позивача у сфері торгівлі пальним; втручання в господарську діяльність ТОВ «Автопетроліум» до моменту перевірки правомірності прийняття оскаржуваного розпорядження в судовому порядку.

Зазначені втрати людей та бюджетів є невідворотними та не зможуть бути компенсовані в майбутньому у випадку задоволення позовних вимог. Анулювання ліцензії позбавляє товариство його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або навіть неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Дуже важливим чинником для застосування забезпечувальних заходів у вигляді зупинення дії розпорядження є те, що чинним законодавством не передбачена процедура поновлення ліцензії. Тобто скасування дії ліцензії призведе до неможливості фактичного виконання судового рішення у разі задоволення судом позову.

При цьому, заявник уважає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення та не є висновком, який свідчить про фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову.

Також, позивач просить суд врахувати, що відповідно до Порядку віднесення об?єктів до об?єктів критичної інфраструктури, затвердженого постановою КМУ від 9 жовтня 2020 р. N1109, діяльність з переробки нафти, зберігання та постачання нафти та нафтопродуктів належить до сектору критичної інфраструктури.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому слід також зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд також враховує специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Тобто, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Як встановлено судом, ТОВ "Автопетроліум" займається оптовою торгівлею палива (Код КВЕД 46.71); виробництвом продуктів нафтоперероблення (Код КВЕД 19.20 основний) та має ліцензію да право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі реєстраційний номер: 01936 від 15.11.2019.

Позивач провадить свою господарську діяльність, зокрема, на підставі такого дозвільного документу, який відповідно до Витягу з розпорядження прийнятого ГУ ДПС у Київській області від 15.01.2024 N38-Р анульовано (реєстраційний номер 901936 терміном дії з 15.11.2019 до 15.11.2024).

У заяві про забезпечення позову позивач звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є скасування розпорядження від 15.01.2024 №38-Р від 28.09.2023 про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі.

Суд зазначає, що Порядок видачі, анулювання ліцензій на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального регулюється статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону №481/95ВР, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частинами 10-12 ст.15 Закону №481/95ВР визначено, що ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України; ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років; ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади оптової торгівлі, а за відсутності місць оптової торгівлі - за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Відповідно до абз.14 ч.52 ст.15 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.

Згідно з ч.53 ст.15 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав щодо забезпечення позову судом враховано, що розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15.01.2024 N38-Р фактично зобов`язує підприємство зупинити технологічний цикл продажу продукції, а відповідно до ст.17 Закону №481/95ВР за торгівлю пального без наявності ліцензії передбачена відповідальність.

Тобто можливість здійснення позивачем господарської діяльності напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії. Анулювання ліцензії, в свою чергу, призводить до зупинення господарської діяльності підприємства позивача, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності; неможливість виплати заробітної плати персоналу та введення простою у товаристві.

Суд також враховує, що важливим чинником для застосування забезпечувальних заходів у вигляді зупинення дії розпорядження є те, що діючим законодавством не передбачена процедура поновлення ліцензії. Тобто скасування дії ліцензії призведе до неможливості фактичного виконання судового рішення у разі задоволення судом позову.

Верховним Судом у постанові від 13.07.2022 у справі № 240/26736/21 сформовано правовий висновок, відповідно до якого анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

На думку суду, застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Суд вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Відтак, суд вважає за можливе вжити такі заходи забезпечення позову як зупинення розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15 січня 2024 року N38-р "Про анулювання ліцензії щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м.

Слід зазначити, що, у даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, і жодним чином не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії.

Також правомірність вжиття судом заходів забезпечення позову у цій категорії спорів вже була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 13.07.2022 (справа № 240/26736/2), від 14 грудня 2021 року (справа №240/16920/21), від 15 квітня 2022 року (справа №440/6755/21).

Як зазначено в огляді судової практики Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справах, у яких вирішувалося питання щодо застосування заходів забезпечення позову (рішення, внесені до ЄДРСР, за період із 01.01.2018 до 31.01.2023) застосування заходів забезпечення позову щодо зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії на право виробництва, зберігання пального, оптової та роздрібної торгівлі ним, а також зобов`язання видалити відповідні записи про анулювання ліцензій з відповідного реєстру в контексті таких оскаржуваних дій контролюючого органу узгоджується з принципом процесуальної економії, відповідно до якого немає потреби звертатися до суду для додаткових засобів захисту.

Водночас суд зазначає, що у випадку задоволення заяви про забезпечення позову в частині зобов`язання відповідача видалити записи про анулювання зазначених ліцензій з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним до набрання законної сили рішенням суду у справі, судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Суд не вправі вживати такі заходи забезпечення адміністративного позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені у рішенні від 28.03.2018 р. у справі №800/521/17, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №420/4037/20 відповідно до яких, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопетроліум" про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15 січня 2024 року N38-р "Про анулювання ліцензії щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 01936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стягувачем на підставі цієї ухвали є ТОВ «Автопетроліум» (; 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, автошлях Київ-Одеса 17км+170 м.). а боржником Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797, 03151, м. Київ-151, вул. Святослава Хороброго, 5а),

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Панченко Н.Д.