Справа № 420/19462/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19462/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання дій протиправними, зобов`язання звільнити з військової служби,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому просив суд:

- визнати протравними дії Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо відмови у звільненні з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звільнити штаб - сержанта Державної прикордонного служби України ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позову вказував, що він з 17.10.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації через введення воєнного стану в Україні, з 11.07.2023 у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (15 мобільний прикордонний загін). Батько дружини позивача є інвалідом ІІ групи і позивач здійснює догляд за ним. Позивач виявив небажання продовжувати проходити військову службу і 22.07.2023 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, до якого надав підтверджуючі документи. Однак листом від 24.07.2023 № 12/3871-23-вих. відповідач відмовив позивачу у звільнення з підставі відсутності визначених законодавством підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану. Зважаючи на неправомірність відмови у звільнення за наявності законних підстав для цього, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України (15 мобільний прикордонний загін) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України (15 мобільний прикордонний загін) щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.07.2023 про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України (15 мобільний прикордонний загін) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.07.2023 про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи та прийняти рішення по суті з урахуванням висновків суду, що встановлені у даному судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при оцінці поданих позивачем доказів враховано наступне:

- згідно копії паспорту НОМЕР_4 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ;

згідно копії паспорту НОМЕР_5 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

- згідно копії паспорту НОМЕР_6 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ;

- згідно акту проведення обстеження сім`ї від 20.07.2023, ОСОБА_1 надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 ;

- згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.07.2023, ОСОБА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 проживає разом з ОСОБА_3 (тесть), АДРЕСА_2 , та ведуть спільний побут і мають взаємні права та обов`язки.

Апелянт вказує, що вказані документи суперечать один одному, зокрема різні адреси. Відповідач також підкреслює, що на даний час позивач військовослужбовець, а відтак не може надавати жодних соціальних послуг.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону № 413-ОС від 11.07.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахованого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.07.2023 №957-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 11 липня 2023 року.

14.07.2023 ОСОБА_1 подав рапорт в.о. начальнику НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону полковнику ОСОБА_4 , згідно якого позивач порушив клопотання про звільнення його з військової служби у запас за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

За результатами розгляду рапорту позивача листом начальника 15 мобільного прикордонного загону полковника ОСОБА_5 №12/3871-23-Вих від 24.07.2023 його було повідомлено, що відсутні відповідні копії документів, які покладають на особу військовослужбовця зобов`язання відповідно до закону утримувати батька дружини, а тому відсутні визначені законодавством підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

22.07.2023 позивач подав рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_6 , згідно якого він повторно порушив клопотання про звільнення його з військової служби у запас за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано нотаріально засвідченні копії документів:

1) паспорт громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 , виданий Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області виданий 19 січня 1999 року;

2) паспорт громадянина України ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 05.02.2003 року;

3) свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_9 виданий 09 листопада 2002 року;

4) довідка до акту огляду МСЕК серія 2-18 ОА №059014 виданий 06.05.1999 року;

5) паспорт громадянина України ОСОБА_3 серія НОМЕР_6 виданий Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області 14 березня 2000 року;

6) свідоцтво про народження дружини ОСОБА_7 номер НОМЕР_10 виданий 25.08.1982 року.

Також до рапорту додано копії таких документів:

1) посвідчення ОСОБА_3 серія НОМЕР_11 ;

2) посвідчення ОСОБА_8 .С УВС Одеської області №13444 від 27.06.1995 року; 3) Довідка Захарівської селищної ради Роздільняського району Одеської області від 20.07.2023;

4) акт проведення обстеження сім`ї від 20.07.2023 року;

5) акт обстеження матеріально-побутових умов від 20.07.2023;

6) консультативний висновок №159 від 20.07.2023;

7) висновок № 152 про наявність порушення функції організму, через які особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись.

За результатами розгляду рапорту позивача листом начальника 15 мобільного прикордонного загону полковника Валерія Падителя №12/3980-23-Вих від 26.07.2023 його було повідомлено, що відсутні відповідні копії документів, які покладають на особу військовослужбовця зобов`язання відповідно до закону утримувати батька дружини, а тому відсутні визначені законодавством підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби, а отже вказаному рапорту не надавалась оцінка командуванням військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України (15 мобільний прикордонний загін).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним у даній справі є питання щодо застосування положень абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду даної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Системний аналіз абз. 5 пп. «г» п.2 ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, у разі необхідності здійснення догляду, за таких підстав:

- в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності, при цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

- та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Термін «особа з інвалідністю» визначений статтею 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» як особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 3 цього ж закону визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Пунктом 26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМ України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», визначено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Таким чином, особою з інвалідністю є особа, якій встановлена I, II чи III група інвалідності.

Відповідно, військовослужбовець, дружина якого має інвалідність, має право на звільнення з лав ЗСУ на підставі абз.5 пп.«г» п.2 ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», незалежно від групи інвалідності та наявності чи відсутності необхідності здійснення за нею постійного догляду. Тобто, сам факт наявності дружини з числа осіб з інвалідністю вже є достатньою підставою для звільнення з військової служби.

Так, згідно ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Матеріалами справи підтверджується подання позивачем рапорту, в якому останній просив звільнити його з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Однак, відповідач належним чином не розглянув вказаний рапорт позивача та будь-якого рішення відповідачем прийнято не було, в свою чергу, відповідач лише на рапорт позивача надав відповідь у формі листа.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції та вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дії військової частини щодо відмови у звільненні позивача за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставина у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю та зобов`язання військову частину повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 420/19462/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.01.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький