Справа № 520/27044/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 січня 2024 року справа № 520/27044/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григорова Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 третя особа: Регіональне управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив (з урахуванням уточненого адміністративного позову):

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невключення ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. у липні 2022р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити додаткову грошову винагороду ОСОБА_1 за липень 2022 року у розмірі до 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не згоден із нездійсненням йому відповідачем виплати додаткової грошової винагороди за липень місяць 2022р.

Ухвалою суду від 04.10.2023р. позовну заяву було залишено без руху зокрема, через відсутність зазначення позивачем місцезнаходження, поштового індексу, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача - Військової частини НОМЕР_2 .

07.11.2023р. позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та уточненої позовної заяви, в якій вказано електронну пошту відповідача - Військової частини НОМЕР_2 .

З урахуванням висновків про дотримання позивачем строків звернення до суду ухвалою суду від 14.11.2023р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за вказаним адміністративним позовом та витребувано від відповідача - Військової частини НОМЕР_2 належним чином оформлені докази, а саме: копії наказів про прийняття ОСОБА_1 на службу та її проходження, звільнення зі служби; докази, які підтверджують безпосередню участь позивача ОСОБА_1 у бойових діях або заходах з оборони та захисту держави у період проходження служби, в тому числі: наказів, бойових розпоряджень, журналів ведення бойових дій, тощо відносно ОСОБА_1 ; докази, які підтверджують нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року та розмір виплаченої винагороди та надано строк передбачений для надання відзиву для надання витребуваних доказів.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 17.11.2023р., що було надіслано на електронну адресу, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву. Також без зазначення причин не надав до суду витребувані докази.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була також надіслана судом третій особі - Регіональному управлінню сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_3 ) на адресу, яка вказана в позовній заяві. Конверт, в якому було надіслано вказану ухвалу суду повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку про повернення відправлення в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про неотримання третьою особою відправлення без поважних причин.

Суд зазначає, що іншої адреси, на яку необхідно здійснювати відправлення кореспонденції суду, матеріали справи не містять.

Отже, судом було вжито всіх необхідних процесуальних заходів для повідомлення учасника справи про наявність ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі.

Згідно із п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день поставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд вважає, що наведені норми підлягають розширеному тлумаченню, враховуючи, що ухвала суду про відкриття провадження у справі є процесуальним рішенням суду, з якого у сторін адміністративного процесу виникають відповідні права та обов`язки та воно, нарівні із судовою повісткою здійснює інформування учасника справи про наявність судового провадження та можливість брати участь у ньому.

Згідно пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас, суд зазначає, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, враховуючи вжиття судом заходів з витребування доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2022р. №245 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , командира 1 стрілецької роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 17.10.2022р. №228 у відставку відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 29.10.2022р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.

Згідно позовної заяви позивач вказав, що отримав у серпні 2022 року за липень 2022 року 26 919,80 грн., однак вважав, що за липень 2022 року йому має бути сплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн.

Згідно доводів позовної заяви позивачем стверджувалося що його було обвинувачено у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 172-15 КУпАП. Він також вказав про те, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2022 р. у справі №953/4787/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності майора ОСОБА_1 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Згідно відомостей Єдиного реєстру судових рішень зазначена постанова суду набрала законної сили.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.11.2022р. позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 , згідно якого просив виплатити йому додаткову винагороду за липень 2022 року в розмірі 100 000,00грн. у повному обсязі. Згідно наданої до суду копії зазначеної заяви вбачається, що позивач стверджував про те, що, на його думку, мало місце позбавлення його додаткової винагороди за липень саме в зв`язку із притягненням позивача до адміністративної відповідальності та посилався на закриття провадження в адміністративній справі, як підставу для виплати додаткової винагороди.

Інших заяв чи звернень зі спірного питання позивачем до суду не надано.

Також судом встановлено, що листом від 28.02.2023р. № 798 командиром військової частини НОМЕР_2 у відповідь на адвокатський запит адвоката Солнцева О.Ю. повідомлено, що додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн., в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01 по 29 жовтня 2022 року була нарахована та виплачена в повному обсязі в сумі 93 548,39 грн.; за весь період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 майору ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 794 585,86 грн., в тому числі за період перебування на лікуванні з 05 по 18 травня 2022 року - 19754,97 грн., з 20 по 24 травня 2022 року - 6078,45 грн., 30 червня 2022 року - 1715,06 грн., з 01 по 09 липня 2022 року - 3700,18 грн. Усі вказані суми нараховані персоналом фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 та виплачені в повному обсязі згідно діючого законодавства.

Тобто відповідач фактично вказав про нарахування позивачу сум грошового забезпечення в загальному розмірі 794 585,86 грн.

Позивач вважає, що йому протиправно не виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. у липні 2022 року, а тому звернувся до суду для вирішення спірного питання. Звертаючись до суду, позивач не надав жодних розрахункових листів, роздрукувань з банківських рахунків, довідок, та взагалі жодних доказів, які б підтверджували неповне та невчасне нарахування йому спірних сум додаткової винагороди, а також доказів про суми нарахувань та їх складові.

Як вказувалося вище, судом вжито заходів до витребування всіх доказів, необхідних для розгляду справи від відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03. 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України "Про Збройні Сили України", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

У відповідності до ч.1, 2 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців;

до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з п. 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років;

до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія;

до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», в країни введено воєнний стан із 05 год.30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», КМУ 28.02.2022р. прийнято Постанову №168, п.1 якої установлено, що на період дії воєнного стану ,зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із п. 2-1, 3,5 постанови КМУ № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів, постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022р.

Аналіз наведених вище нормативно - правових актів свідчить про те, що Президент України доручив КМ України запровадити відповідні заходи правового режиму воєнного стану в Україні та забезпечити їх фінансування, а відтак умовами призначення додаткової винагороди у порядку постанови №168 є одночасна сукупність таких обставин як належність особи до, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил, та видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди, який безпосередньо і визначає факт участі особи у відповідних заходах.

Як зазначалося вище, позивач звертався до відповідача з вимогою виплатити йому додаткову винагороду за липень 2022 року в розмірі 100 000 грн. у повному обсязі. Відповідач листом від 28.02.2023р. повідомив позивача, що усі суми за час проходження служби нараховані персоналом фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 та виплачені в повному обсязі згідно діючого законодавства.

Матеріали адміністративної справи будь-яких доказів стосовно невиплати позивачу додаткової винагороди за липень 2022 року в розмірі 100 000 грн. не містять.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог та за наявними у ній доказами, суд оцінює наданий позивачем лист ВЧ НОМЕР_2 від 28.02.2023р. № 798, з якого слідує здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 в частині всіх належних за час служби виплат. Доказів, які б спростовували вказане твердження матеріали справи не містить.

Так само, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на неповну виплату позивачу сум спірної додаткової винагороди у періоді, який зазначає позивач згідно вимог позовної заяви. Так само, матеріали справи не містять і жодних доказів того, що позбавлення позивача додаткової винагороди взагалі мало місце і, зокрема, було пов`язано із притягненням його до адміністративної відповідальності у межах справи 953/4787/22. Відтак, доводи позовної заяви про це не підтверджено жодними доказами, з огляду на що вони судом вбачаються недоведеними.

При цьому суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 , що відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що за змістом наведеної норми суб`єкт владних повноважень має доводити правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, проте це не позбавляє позивача обов`язку довести інші обставини, за яких сталося порушення його права та, зокрема ті, що стосуються факту і обсягу такого порушення.

Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт нездійснення доплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за липень місяць 2022р. в обсязі, про який вказує позивач, суд не вбачає протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Наведене вище є свідченням відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018р. по справі № 802/2236/17-а.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 КАС України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров