Справа № 280/3782/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 січня 2024 року Справа № 280/3782/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі відповідач 1) Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

Визнати протиправними та скасувати окремі положення акту індивідуальної дії, а саме - наказу командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.11.2022, згідно якого, з ОСОБА_1 утримано помилково виплачені кошти за вересень 2022 року: згідно з роздавальною відомістю №18 від 12.04.2023 утримано додаткову винагороду з розрахунку: 30000/30x15 = 15000,00грн., в частині що стосується ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо утримання з ОСОБА_1 15 000,00 грн. за березень 2023р.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 15 000,00 грн. під час виплати у квітні 2023р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме - виплатити ОСОБА_1 15 000,00 грн., що були утримані з належних йому виплат за березень 2023 року та не виплачені у квітні 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме - виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року.

Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пропорційно до неправомірних дій кожного із співвідповідачів, у загальному розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вище командування ВЧ НОМЕР_1 утримало з грошового забезпечення позивача за березень 2023 року 15 000,00 грн., як помилково виплачені позивачеві кошти за вересень 2022 року та не виплатило їх позивачу у квітні 2023 року. Позивач зазначає, що що він не надавав згоди на проведення будь-яких утримань з його грошового забезпечення за березень 2023 року. Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини, щодо не виплати йому коштів у квітні 2023 року в повному обсязі та вважає протиправними дії щодо утримання коштів, належних позивачу до виплати за березень 2023 року. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.11.2022 року, згідно якого, з позивача утримано помилково виплачені кошти за вересень 2022 року: згідно з роздавальною відомістю №18 від 12.04.2023 року утримано додаткову винагороду з розрахунку: 30000/30x15 = 15000,00грн., в частині що стосується позивача є протиправним та підпягає скасуванню в цій частині, оскільки ним не могли вирішуватися і регулюватися майбутні правовідносини, які настали у березні та квітні 2023 року, під час виплати позивачу відповідних коштів.

Також, позивач зазначає, що йому не були виплачені премія та додаткова винагорода 100 000,00 грн. за грудень 2022 року. Проте, у подальшому вони дійсно були виплачені, але із затримкою у два місяці. З цього приводу (у зв`язку з затримкою виплати) позивач подав відповідний рапорт від 12 квітня 2023 року (вх.№6576)), у якому просив відповідачів виплатити йому грошову компенсацію за вище зазначену затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди 100 000 00грн за грудень 2022 року. Позивач зазначає, що вказані кошти, тобто грошову компенсацію за затримку виплати, він так і не отримав до цього часу.

У зв`язку з наведеним просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

25.09.2023 до суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідача 2, відповідно до якого відповідач 2 заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

У відзиві зазначено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 17.09.2022 №351 «Про призначення службового розслідування» (далі - наказ №351) було призначено службове розслідування стосовно командира 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_3 за фактом неналежного виконання службових обов`язків, яке створило загрозу настання тяжких наслідків з підриву бойової готовності підрозділу. Відповідно до пункту 2 Наказу №351 наказано майора С. ПОЗІГУНА усунути від виконання службових обов`язків командира 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону до прийняття відповідного рішення за результатами службового розслідування. За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.11.2022 №607 «Про притягнення до відповідальності майора С. ПОЗІГУНА, майора ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 » (далі - наказ №607), згідно з пунктом 3 якого наказано визнати таким, що втратив чинність (скасувати) пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.09.2022 №351 «Про призначення службового розслідування». Хронологічні параметри припинення виплати премії та додаткової винагороди у випадку усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування та поновлення таких виплат визначені в Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260.

Так, згідно з пунктом 1 розділу XXIX Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою. У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення. Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника). Таким чином, на підставі Наказу №351 позивачу не мала виплачуватися премія з дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (тобто з 18.09.2022), а додаткова винагорода - з дня усунення (тобто з 17.09.2022). Фактично, внаслідок помилки вказане не знайшло свого відображення в наказах командира військової частини про виплату премії та додаткової винагороди за вересень 2022 року. Це обумовило внесення змін до відповідних наказів, що знайшло своє відображення у відповідній частині наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.11.2022 №543 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу». Відповідно до пункту 4 Наказу №543 встановлено внести зміни до додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №452 від 04.10.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» та доповнити рядком №160 у такій редакції (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022): 160. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022. Виплатити премію пропорційно з 01.09.2022 по 16.09.2022). Не виплачувати премію з дати усунення від виконання службових обов`язків (з 17.09.2022 по 30.09.2022).» Згідно з підпунктом 2 пункту 7 Наказу №543 встановлено внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №503 від 05.11.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022) та додаток доповнити рядком №172 у такій редакції: «172. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022.» Пунктом 8 Наказу №543 встановлено помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби провести відповідні перерахунки та здійснити виплату недоотриманих коштів або утримання із грошового забезпечення наступних періодів зайво виплачених коштів у зв`язку зі змінами, визначеними пунктами 1 - 7 цього наказу. У подальшому періоди невиплати премії майору ОСОБА_7 були приведені у відповідність шляхом внесення відповідних змін до приміток, де зазначені періоди невиплати (скореговано період на 1 день). Так, відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.05.2023 №290 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу» наказано у додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №452 від 04.10.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» рядок №160 ( ОСОБА_8 ) викласти у такій редакції (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №351 від 17.09.2022: «160. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022. Виплатити премію пропорційно з 01.09.2022 по 17.09.2022. Не виплачувати премію дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (з 18.09.2022 по 30.09.2022). Таким чином, майору ОСОБА_7 в остаточній редакції формулювань вказаних наказів була виплачена премія з 01.09.2022 по 17.09.2022 та не виплачувалась премія з 18.09.2022 по 30.09.2022 (за період усунення у вересні 2022 року). Відповідач 2 вважає, що позиція позивача стосовно протиправності дій військової частини по утриманню з нього у березні 2023 року коштів, які мали б бути утримані ще при виплаті грошового забезпечення за вересень 2023 року, є необгрунтованою, як по суті, так і арифметично оскільки по-перше, фактично, з позивача у березні 2023 року утримані кошти за період його усунення у вересні 2022 року, оскільки в загальному підсумку право на ці кошти позивач не набув - за результатами службового розслідування його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а, отже, визнано обгрунтованими підстави його усунення від виконання службових обов`язків. По-друге, загальна сума грошового забезпечення за період з вересня 2022 року по березень 2023 залишилась для позивача незмінною, з урахуванням правомірності невиплати йому частин премії та додаткової винагороди у зв`язку з проведенням службового розслідування та його усунення від виконання службових обов`язків. Кошти, що не підлягали виплаті позивачу за вересень 2022 року, не були утримані у відповідний період, але та ж сама сума коштів, що не підлягала виплаті позивачу за вересень 2022 року, не була йому виплачена у квітні 2023 року.На підставі наведеного відповідач 2 зазначає що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про виплату йому грошової компенсації за затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року, відповідач зазначає, що провадження в цій частині має бути закрито з огляду на виплату зазначеної компенсації у травні 2023 року (у складі грошового забезпечення за квітень 2023 року). Сума вказаної компенсації складає 136,96 грн та відображена у Довідці про нараховане грошове забезпечення в розрізі видів нарахувань за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 майору С. ПОЗІГУНУ (рядок «КомВтрД» з відповідним розшифруванням).

04.10.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено наступне. Вважає що відзив подано відповідачем 2 до суду з пропуском строку, у зв`язку з чим повинен бути повернутий без розгляду. Також зазначає, що відповідач фактично визнає за собою обов`язок по виплаті вказаної компенсації за січень-лютий 2023р., але протиправно маніпулює з сумою виплати, шляхом її безпідставного зменшення. Відповідач безпідставно посилається на виплату 136,96 грн., які ні за призначенням, ні за сумою, не мають жодного відношення до спірного періоду. Окрім того, розмір компенсації має становити 1500,00 грн. Щодо доводів відповідача 2 у відзиві про переплату позивачу 15 000,00грн. за вересень 2022 позивач зазначає наступне. На підтвердження того, що при виплаті позивачу коштів за вересень 2022р. мала місце саме лічильна помилка, відповідачем не наданий жоден належний та допустимий доказ. Відповідачем не проводилося службове розслідування, не відбиралися пояснення у винних осіб, відсутні рапорти та доповідні з цього питання та не покарані відповідачем особи, які начебто допустили вказану помилку. Фактично, відповідач один раз у вересні порахував так, інший раз, у наступному році - порахував по іншому. Далі, за наслідком його особистих переконань та розумінь, він прийшов до висновку, про можливість з коштів позивача за березень 2023р., провести якесь утримання, начебто переплату, що мала місце ще у вересні 2022р., і все це, відповідач назвав коригуванням. Це незаконно, оскільки позивач своєї згоди на утримання коштів, не давав. Факт переплати позивач заперечує. Також позивач посилається на судову практику на користь позивача у подібних спорах.

12.10.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача 2 у яких зокрема зазначено наступне. Щодо строку подання відзиву зазначає про подання клопотання про поновлення відповідного строку. Також відповідач 2 зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 сплатила відповідну компенсацію за затримку виплати премії позивачу, при цьому відхилила його вимогу про виплату компенсації за несвоєчасну виплату додаткової винагороди, оскільки Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2028 №260, премія належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, водночас винагороди, в тому числі додаткова винагорода, відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Зазначає, що доводи та аргументи відповіді на відзив є необгрунтованими, а позовні вимоги в цілому - такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Щодо пропущеного строку подання відзиву на позовну заяву, слід зазначити таке.

За змістом частини 1 статті 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано відповідачем 2 23.08.2023. Відзив на позовну заяву відповідачем 2 було подано до суду 25.09.2023. Судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду відзиву на позовну заяву. Отже, порушений строк становить 22 дні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідач в обгрунтування клопотання про понволення строку подання відзиву посилається на те, що розосередженість підрозділів по території Запорізької області, обмеження у використанні транспорту, фрагментарний доступ до інтернету зумовили об`єктивну неможливість подати відзив у встановлений законом строк.

З червня 2023 року триває контрнаступ Сил оборони України в активній фазі, зокрема на території Запорізької області. До нього безпосередньо задіяні більшість підрозділів військової частини НОМЕР_1 . Увесь наявний ресурс служб військової частини, у тому числі юридичної групи, спрямований на забезпечення документального оформлення загибелі, поранення, зникнення безвісті військовослужбовців, втрати техніки, підготовки відповідних наказів тощо. Задіяні у цьому підрозділи розосередженні, що вимагає додаткового часу на координацію, збір і передачу матеріалів. Зазначені умови служби є вкрай напруженими, обсяг роботи переважає можливості в режимі роботи без вихідних та будь-якого особистого часу.

Суд зазначає, що в умовах воєнного стану, з огляду на наведені відповідачем 2 причини пропуску строку для подання відзиву, суд вважає помилковим вдаватися до надмірного формалізму у питанні вимоги неухильного дотримання строку подання заяв по суті справи, а тому у відповідності до положень статті 121 КАС України поновлює пропущений відповідачем строк подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим враховує поданий відповідачем відзив під час розгляду даної справи по суті.

Також суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач подав відзив через підсистему Електронного суду без надання доказів його розсилки з описом вкладення, як те передбачено ч.9 ст.44 КАС, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 44 КАС України, такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення. Як вабчається з даних Автоматизованої системи діловодства суду та не заперечується самим представником позивача, у останнього наявний електронний кабінет, Більш того, як зазначає сам представник позивача у відповіді на відзив, позивач про відзив дізнався саме коли подавав через підсистему Електронного суду заяву у даній справі, про зміну місця та адреси його служби, тобто представник відповідача отримав відзив в своєму електронному кабінеті.

У спірний період ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира 1мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 17.09.2022 №351 «Про призначення службового розслідування» (далі - наказ №351) було призначено службове розслідування стосовно командира 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_3 за фактом неналежного виконання службових обов`язків, яке створило загрозу настання тяжких наслідків з підриву бойової готовності підрозділу. Відповідно до пункту 2 Наказу №351 наказано майора С. ПОЗІГУНА усунути від виконання службових обов`язків командира 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону до прийняття відповідного рішення за результатами службового розслідування.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.11.2022 №607 «Про притягнення до відповідальності майора С. ПОЗІГУНА, майора ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 » (далі - наказ №607), згідно з пунктом 3 якого наказано визнати таким, що втратив чинність (скасувати) пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.09.2022 №351 «Про призначення службового розслідування».

Відповідно до пункту 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.22.2022 встановлено внести зміни до додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №452 від 04.10.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» та доповнити рядком №160 у такій редакції (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022): 160. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022. Виплатити премію пропорційно з 01.09.2022 по 16.09.2022). Не виплачувати премію з дати усунення від виконання службових обов`язків (з 17.09.2022 по 30.09.2022).»

Згідно з підпунктом 2 пункту 7 Наказу №543 встановлено внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №503 від 05.11.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022) та додаток доповнити рядком №172 у такій редакції: «172. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022.»

Пунктом 8 Наказу №543 встановлено помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби провести відповідні перерахунки та здійснити виплату недоотриманих коштів або утримання із грошового забезпечення наступних періодів зайво виплачених коштів у зв`язку зі змінами, визначеними пунктами 1 - 7 цього наказу.

У подальшому періоди невиплати премії майору ОСОБА_7 були приведені у відповідність шляхом внесення відповідних змін до приміток, де зазначені періоди невиплати (скореговано період на 1 день). Так, відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.05.2023 №290 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу» наказано у додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №452 від 04.10.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» рядок №160 ( ОСОБА_8 ) викласти у такій редакції (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №351 від 17.09.2022: «160. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022. Виплатити премію пропорційно з 01.09.2022 по 17.09.2022. Не виплачувати премію дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (з 18.09.2022 по 30.09.2022).

Крім того, відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.05.2023 №290 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу» наказано у додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №452 від 04.10.2022 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» рядок №160 ( ОСОБА_8 ) викласти у такій редакції (підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №351 від 17.09.2022: «160. майор ОСОБА_6 , усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, або відсторонення від посади, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №351 від 17.09.2022. Виплатити премію пропорційно з 01.09.2022 по 17.09.2022. Не виплачувати премію дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (з 18.09.2022 по 30.09.2022).

У відповіді командування військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 18 травня 2023 року №3069 «Про опрацювання адвокатського запиту», зазначено про те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.11.2022 утримано помилково виплачені кошти за вересень 2022 згідно з роздавальною відомістю №18 від 12.04.2023 року утримано додаткову винагороду з розрахунку: 30000/30x15 = 15000,00грн. Таким чином здійснено коригування остаточного розрахунку з урахуванням утримання додаткової винагороди.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та з наказом №543 та вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Крім того, 12 квітня 2023 року позивачем до командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт, у якому позивач просив відповідачів виплатити йому грошову компенсацію за затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди 100 000 00грн за грудень 2022 року.

Посилаючись на те, що вказані кошти, тобто грошову компенсацію за затримку виплати, позивач так і не отримав до цього часу, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів зазначеної компенсації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ч 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України.

Відповідно до статей 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

Згідно з пунктами 3-5 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитися з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення. Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати строк проведення службового розслідування та час, необхідний для прийняття відповідного рішення командиром (начальником) за результатами розгляду акта службового розслідування.

Військовослужбовець, якого на період проведення службового розслідування усунуто від виконання службових обов`язків і стосовно якого за результатами службового розслідування прийнято рішення про продовження ним військової служби на займаній посаді, приступає до виконання службових обов`язків за посадою на підставі відповідного наказу.

Хронологічні параметри припинення виплати премії та додаткової винагороди у випадку усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування та поновлення таких виплат визначені в Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі - Наказ №260).

Так, згідно з пунктом 1 розділу XXIX Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, на підставі Наказу №351 позивачу не мала виплачуватися премія з дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (тобто з 18.09.2022), а додаткова винагорода - з дня усунення (тобто з 17.09.2022). Однак, вказане не знайшло свого відображення в наказах командира військової частини про виплату премії та додаткової винагороди за вересень 2022 року. У зв`язку з наведеним, відповідачем було внесено зміни до відповідних наказів, що знайшло своє відображення у відповідній частині наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.11.2022 №543 «Про внесення змін до деяких накзів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу».

Натомість, спірним в межах даних правовідносин є саме правомірність дій відповідача щодо утримання з грошового забезпечення позивача у квітні 2023 року суми премії та додаткової винагороди в рахунок безпідставно, на думку відповідача, виплаченої за вересень 2022 року додаткової винагороди та премії у сумі 15000 грн. відповідно до наказу №351.

Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України та Кодексом законів про працю України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Слід зазначити, що помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати можуть виникати з різних причин: похибки в математичних розрахунках (арифметичні); неправильне застосування чинного законодавства (методологічні); неуважність (емоціональні); помилки при перерахуванні заробітної плати на рахунки працівників в банках (технічні) тощо.

Отже помилка - це ненавмисне перекручення даних щодо нарахованої та виплаченої працівникам заробітної плати в результаті арифметичних або логічних похибок.

Помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати слід відрізняти від шахрайства.

Під шахрайством розуміється, зокрема, умисне порушення однією чи кількома особами з керівництва чи службовців підприємства трудового законодавства, маніпуляцію з посадовими окладами і тарифними розцінками працівників, фальсифікацію первинних документів, регістрів звітності, умисну зміну записів в обліку, спотворення сенсу господарських операцій тощо.

Наслідки помилок при нарахуванні заробітної плати працівникам можуть наступними: заробітну плату нараховано у більшому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством; заробітну плату нараховано у меншому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством.

Аналогічно при виплаті заробітної плати також можуть бути помилки, що призведуть до наступних наслідків: працівникові виплатили заробітну плату, яка перевищує нараховану суму; працівникові виплатили заробітну плату, яка менше нарахованої суми.

Виправлення помилок, пов`язаних з нарахуванням заробітної плати, залежить від характеру помилки і виправляється шляхом донарахування або сторнування помилкових сум.

Водночас, помилки, внаслідок якої працівник отримав зарплату у більшому розмірі, умовно поділяють на дві групи: лічильні та не лічильні.

Статтею 127 Кодексу законів про працю України встановлені обмеження відрахувань із заробітної плати.

Так, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відтак, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, керівник зобов`язаний видати наказ (розпорядження), але при одночасному дотриманні двох умов:

- не сплинув один місяць із дня виплати неправильно обчисленої суми;

- працівник не оспорює підстави та розміри відрахувань, тобто він згоден на таке відрахування або повернення коштів. Такий працівник ставить підпис на самому наказі (розпорядженні) або він пише заяву, в якій підтверджує свій намір повернути надміру виплачені кошти.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «лічильна помилка».

Водночас згідно з п.п. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Крім того, помилки через збої у бухгалтерській програмі також відносять до рахункових. Тоді як помилки, не пов`язані з обчисленнями (тобто помилки, обумовлені неправильним застосуванням нормативно-правових актів, а також колективного договору), не вважаються лічильними.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №503 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» виданий 05.11.2022, а наказ командира військової частини НОМЕР_1 №452 від «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби» виданий 04.10.2022. Тобто, на час прийняття даних Наказів вже існували відповідні приписи пункту 1 розділу XXIX та пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260.

Жодних доказів того, що відповідач 1, бухгалтерський та кадрові відділи діяли під примусом візуючи та підписуючи відповідний наказ, розрахунок винагороди за вересень 2022 року, матеріали справи не містять.

При цьому, суд наголошує, що відповідачем не надано суду доказів того, що з приводу помилки проводилося службове розслідування, відбиралися пояснення у винних осіб, подавались рапорти та доповідні з цього питання. Також жодгним чином не підтверджено і саме такий розмір надмірно сплаченої позивачу на думку відповідачів суми грошового забезпеченя.

Незнання відповідними посадовими особами відповідача про наявність приписів пункту 1 розділу XXIX та пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260 не свідчить про автоматичну недобросовісність позивача. При цьому, жодних доказів, що свідчать про недобросовісність позивача при отриманні грошової винагороди за вересень 2022 року до суду не надано.

При цьому суд зазначає, що посадові особи, які відповідальні за правильність нарахування та оформлення фінансових документів, враховуючи їх посадові інструкції і матеріальну відповідальність, зобов`язані були бути обізнаними про існування приписів пункту 1 розділу XXIX та пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260.

Крім того, суд зазначає, що навіть у разі наявності у відповідача підстави для здійснення відрахувань із розміру грошового забезпечення позивача з огляду на зайво виплачені кошти, відповідачем не дотримано можливі розміри таких відрахувань відповідно ст.. 128 Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 128 Кодексу законів про працю України встановлено обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, згідно з якою при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Отже, з урахуванням того, що відповідач 2 добровільно на підставі прийнятого ним наказу виплатив збільшену додаткову грошову винагороду позивачу за вересень 2022 року, з огляду на відсутність у таких діях відповідача лічильної помилки, а також недоведеність недобросовісності позивача при отриманні зазначених коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування пункту 4, підпункту 2 пункту 7 та пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.11.2022 «Про внесення змін до деяких накзів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу»; визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , щодо утримання з ОСОБА_1 15 000,00 грн. за березень 2023 року; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 15 000,00 грн. під час виплати у квітні 2023 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме - виплатити ОСОБА_1 15 000,00 грн., що були утримані з належних йому виплат за березень 2023 року та не виплачені у квітні 2023 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме - виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року суд зазначає наступне.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 по справі №280/1038/23 зокрема встановлено наступне: «Судом із матеріалів справи встановлено, що підставою для невиплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року слугували оскаржувані у цій справі наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2022 року», у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 «Про виплату додаткової винагороди», у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128.

Разом із тим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу», а саме пунктами 3, 4 внесено зміни до:

додатку до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 шляхом виключення рядку № 127 (Позігун С.А.), підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 15.11.2022 № 607;

додатку 5 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 шляхом виключення рядку № 128 (Позігун С.А.).

Крім того, як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 № 1541, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 майору ОСОБА_1 за грудень 2022 року нараховано премію у розмірі 6773,50 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. Кошти зараховані 08.03.2022 на картковий рахунок позивача. Слід зазначити, що факт виплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року позивачем не заперечується, що також відображено у заяві представника позивача (вх. №13718), в якій, крім іншого, він просить суд залишити п. 3 прохальної частини позовної заяви без розгляду, а саме в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі. В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 премія та додаткова винагорода за грудень 2022 року на сьогоднішній день виплачені в повному обсязі.

З огляду на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 та від 06.01.2023 № 14 (в частині положень, що оскаржуються), а ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року, що в свою чергу свідчить про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій відповідачів протиправними, суд вважає, що провадження у справі слід закрити.»

Зазначена ухвала залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду 26.07.2023, отже є такою, що набрала законної сили.

Крім того, згідно ч.1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Сторони не заперечують факт того, що виплата позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року відбулась лише у березні 2023 року.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність його дій щодо утримання сум з грошового забезпечення позивача.

З огляду на визнання протиправними дії відповідача щодо утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 додаткової винагороди за лютий 2023 рік у розмірі 29999,76 грн. та за березень 2023 року у розмірі 19832,40 грн. всього на загальну суму 49832 грн. 16 коп., для поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткову винагороду за лютий 2023 року у розмірі 29999,76 грн. та за березень 2023 року у розмірі 19832,40 грн. всього на загальну суму 49832 (сорок дев`ять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 16 коп.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглянувши питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру у 8000, 00 грн. позивачем надано:

договір про надання правничої допомоги від 08.05.2023 року, укладеного між ОСОБА_3 (Адвокат) та ОСОБА_9 (Клієнт);

попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які поніс ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання дій щодо відрахування коштів (грошового забезпечення) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

довідка від 09.07.2023 року щодо сплати суми оплати роботи адвоката у розмірі 8 000 грн. у повному обсязі;

ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ №1037821 від 09.07.2023 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги ОСОБА_3 у справі №420/19547/23.

Відповідач у відзиві посилався на завищення вартості адвокатських послуг та неспівмірність зі складністю справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд враховує заперечення відповідача щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить розподілити.

Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, матеріали справи не містять значного обсягу документів. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, згідно ч. 5 ст. 262 КАС України.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4, підпункт 2 пункту 7 та пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №543 від 25.11.2022 «Про внесення змін до деяких накзів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу» в частині що стосується ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо утримання з ОСОБА_1 15 000,00 грн. за березень 2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати ОСОБА_1 15 000,00 грн. під час виплати у квітні 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 15 000,00 грн., що були утримані з належних йому виплат за березень 2023 року та не виплачені у квітні 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за затримку у вчасній виплаті премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Стрельнікова Н.В.