Справа № 480/11787/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області протиправною в частині ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області довідок про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу згідно ч. 3 ст.135 закону України «Про судоустрій і статус суддів» станом на 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р.
2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання мені ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу судді виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 р - 2270,00 грн., на 01.012022 р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн.
3. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області протиправною в частині не перерахунку ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання за 2021 - 2023 роки., в зв`язку зі збільшеннями з 01.01.2021 р., з 01.01.2022р., з 01.01.2023р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зробити ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання за 2021- 2023 роки з визначенням посадового окладу судді виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 р - 2270.00 грн., на 01.012022 р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн. з урахуванням виплачених раніше сум.
Свої вимоги мотивує тим, що з 01.01.2007 року він перебуває на обліку у територіальному органі Пенсійного фонду України, отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу в 24 роки.
Згідно зі ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до ст. 135 Закону України №1402-VШ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді і інші.
Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Цей розмір згідно Прикінцевих та перехідних положень закону встановлений лише з 01 січня 2020 року.
З 01.01.2020 року згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 гривні.
Відповідно до Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік прожитковий мінімум для працездатних осіб складав: на 1 січня 2021 року - 2270,00 грн., на 1 січня 2022 року - 2481,00 грн., на 1 січня 2023 року - 2684,00грн.
Тобто посадовий оклад судді місцевого суду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен був виходити з указаних цифр за 2021, 2022, 2023 роки. Тобто має бути здійснений перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання станом на 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р.
Однак позивачу перерахунок не здійснювався, довідки про заробітну плату працюючого судді за відповідною посадою ТУ ДСА в Сумській області до ГУ ПФУ в Сумській області в 2021 - 2023р. не подавались, а у виданій на вимогу довідці від 06.09.2023 року станом на 01 січня 2023 року посадовий оклад визначено з розрахунку прожиткового мінімуму 2102,00 грн (як і станом на 01.01.2020 року), що суперечить ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно- правовими актами.
У змісті Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. № 966 14 судді, до соціальної і демографічного групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо, не віднесені.
Про неправомірність введення в ст.7 Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік, починаючи з 01 січня 2021 року, такого нового виду прожиткового мінімуму як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» розмір якого становить 2102,00 грн., свідчить і те, що до 2021 року в Державних бюджетах України такий «мінімум» не визначався.
Закони України, якими затверджується Державний бюджет України на відповідний рік, не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01,2021р. - 2270,00 грн., на 01.01.2022р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн., на іншу розрахункову величину (2102,00 грн.), яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена, є неправомірним.
Ухвалою від 03.11.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
14.11.2023р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.15-20), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що норма частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453 - VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453 - VI) є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону № 2453 - VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Враховуючи, що норма частини третьої статті 135 Закону №1402VШ є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього, потрібно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді.
Таким нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону №1928-ІХ, які уточнюють частину третю статті 135 Закону №1402- VIII і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Таким регулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
Порівнюючи мінімальний прожитковий мінімум, встановлений на 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та на 1 січня 2023 року, необхідно зазначити, що його розмір (2102,00 грн.) не змінився, є чинним, не конституційним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню.
Тому відповідач як розпорядник бюджетних коштів не міг виплачувати позивачу суддівську винагороду понад виділені йому для цього бюджетні асигнування та на власний розсуд, вирішуючи, який нормативно- правовий акт потрібно виконувати.
Отже, ТУ ДСА України в Сумській області як розпорядник коштів нижчого рівня не має правових підстав для самостійного нарахування та визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року до 2023 року поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, передбачених Законом №1928-1Х, та встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
Того ж дня представником ГУ ПФУ в Сумській області подано відзив на позовну заяву (а.с.41), згідно з яким питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється нормами частини четвертої статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу судді, з 1 січня 2021 року 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу судді, з 1 січня 2022 року 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу судді, з 1 січня 2023 року 2102 гривні.
Підстави для перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання за 2021- 2023 роки з визначенням посадового окладу судді виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 р - 2270.00 грн., на 01.01.2022 р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн., відсутні.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 01.01.2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у територіальному органі Пенсійного фонду України, отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу в 24 роки.
На вимогу позивача видана довідка від 06.09.2023 року.
У зв`язку зі збільшенням розміру посадового окладу працюючого судді станом на 01.01.2020р. позивачу за його заявою ТУ ДСА України в Сумській області була надана довідка для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням складових суддівської винагороди, які він отримував на день звільнення.
Після звільнення позивача у відставку та відрахування його зі штату суду йому була видана довідка для призначення органом ПФУ щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначення розміру суддівської винагороди, яку позивач отримував до звільнення відповідно до вимог Закону України №1402 - VIII від 02.06.2016 року».
Підставою видачі довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020р. стало збільшення посадового окладу працюючого судді (на підставі Рішення Конституційного Суду України №2- р/2020 від 18.02.2020р.).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі за текстом - Закон № 1402-VIII).
Відповідно до статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
В свою чергу, частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Щодо надання оцінки правомірності застосування відповідачем статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, суд виходить з наступного.
Статтею 7 Закону України № 1982-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.
Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
При вирішенні цього спору суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII (далі - Закон України № 1401-VIII), що набрали чинності з 30 вересня 2016 року.
Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, в якій зазначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Конституція України у редакції Закону України № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону України № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні частини 2 статті 130 Конституції України.
Пунктом 1 частини 3 та пунктом 1 частини 4 статті 135 Закону України № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Тому, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі - Закон України № 966-XIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону прожитковий мінімум є вартісною величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Отже, наведеною правовою нормою закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Суд зазначає, що Законом України № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
При цьому судді вказаним Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтями 7 Законів України №1082-ІХ, №1928-ІХ та №2710-ІХ разом із встановленням на 01 січня 2021, 2022 та 2023 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн., 2481,00 грн. та 2684,00 грн. відповідно, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону України № 1402-VIII.
Зміни до Закону України № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди за спірний період (січень 2021 року- січень 2023 року), а також в Закон України № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні.
Суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Законів України №2710-ІХ, № 966-XIV, а також те, що Закон № №2710-ІХ має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в ч.2 ст.95 Конституції України та деталізовані у Бюджетному кодексі України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21 вказав, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру судді". При цьому судді також цим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватись окремо.
Окрім того, Верховний Суд України, зауважував що Закон України «Про Державний бюджет» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.
Отже, Законом України №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.
Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Аналізуючи вищевикладені норми, суд погоджується із доводами позивача, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00грн.), на 01 січня 2022 року (2481,00грн.) та на 01 січня 2023 року (2684,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, 2102,00 грн.) на підставі абзацу 5 статті 7 Закону № 1928-ІХ є неправомірною.
Наведені вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постановах від 10.11.2021р. у справі №400/2031/21 та від 30.11.2021р. у справі №360/503/21.
Доводи відповідача про те, що для визначення базового розміру посадового окладу працюючого судді застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн., відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та відповідно до положення ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при вирішенні питання про надання довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання вирішальним є розмір суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, не спростовують обов`язку ТУ ДСА України в Сумській області діяти у спірних відносинах відповідно до приписів статті 135 Закону № 1402-VIII, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду, у тому числі вказаним вище правовим позиціям Верховного Суду.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання і висновків Верховного Суду, суд погоджується із доводами позивача, про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА України в Сумській області протиправною в частині ненадання до ГУ ПФУ в Сумській області довідок про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу згідно з ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» станом на 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р. та в частині зобов`язання цього відповідача надати до ГУПФУ в Сумській області довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу судді, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021р. - 2270,00 грн., на 01.01.2022 р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн.
Поряд з тим, вимога позивача визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області протиправною в частині не перерахунку йому розміру щомісячного довічного грошового утримання за 2021 - 2023 роки у зв`язку зі збільшеннями з 01.01.2021 р., з 01.01.2022р., з 01.01.2023р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб та в частині зобов`язання цього відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання за 2021- 2023 роки з визначенням посадового окладу судді, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 р - 2270.00 грн., на 01.012022 р. - 2481,00 грн., на 01.01.2023р. - 2684,00 грн., з урахуванням виплачених раніше сум, є передчасною та не може бути предметом судового розгляду, оскільки орган ПФУ не відмовляв у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки відповідна довідка до нього не подавалася, внаслідок чого у суду відсутні підстави вважати, що перерахунок такого грошового утримання буде проведений у меншому у розмірі, отже суд доходить висновку, що на час розгляду цієї справи права позивача у цій частині позовних вимог ще не порушені. При цьому суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть існувати в майбутньому.
Тому суд відмовляє у задоволенні позову у відповідній частині.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про часткове задоволення позовних вимог фізичної особи, понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ТУ ДСА в Сумській області.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області протиправною в частині ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області довідок про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з визначенням посадового окладу згідно з ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» станом на 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова