Справа № 759/20961/23
Суддя: Ул`яновська О. В.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20961/23

пр. № 2-а/759/17/24

18 січня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бурова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у жовтні 2023 р. позивач звернувся до суду з даним позовом, просить визнати протиправною та скасувати постанову №944 від 17.10.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп., справу про адміністративне правопорушення закрити, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2023 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого зазначено, що 22.08.2023 ОСОБА_1 був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 26.08.2023 о 07 год. 00 хв. для призову на військову службу за мобілізацією, проте у визначений день та час не з`явився, чим порушив обов`язок громадян з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлений ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На підставі даного протоколу відповідачем винесено постанову №944 від 17.10.2023, відповідно до якої позивача визнано винним за ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. Вказану постанову позивач вважає незаконною та необгрунтованою, оскільки містить відомості, що не відповідають дійсності. Постанова винесена без врахування та з`ясування усіх обставин, зокрема, позивач відноситься до категорії осіб, який має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а саме, належить до категорії «інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках». Позивач належить до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», яка відноситься до переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Кваліфікуюча ознака «повторність», яка була зазначена відповідачем в постанові є неправомірним, позивач протягом останнього року не був підданий адміністративному стягненню. У визначений день та час позивач за місцем виклику з`явився.

23.11.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позивач є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняв військову присягу на вірність народу України, є придатним до військової служби. 22.08.2023 позивач пройшов співбесіду як кандидат для проходження військової служби. Після чого йому була вручена під особистий підпис повістка про виклик на 26.08.2023 о 07 год. 00 хв., але за викликом у визначений день та час позивач свідомо не з`явився, причини неявки не повідомив, чим зірвав виконання мобілізаційного плану по поставці військовозобов`язаних, визначеного розпорядженням начальника Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Заміна військового обов`язку за призовом по мобілізації на альтернативну невійськову службу чинним законодавством не передбачена. 06.10.2023 позивачу засобами поштового зв`язку відправлено повідомлення про розгляд адміністративної справи за вчинення адміністративного правопорушення. За результатом розгляду винесено постанову №944 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. на користь держави. Відповідно до єдиного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг», позивач перебуває у розшуку, як такий, що ухиляється від проходження військової служби (а.с. 27-32).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 16-17).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 19-20).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2023 суд постановив перейти у судове засідання з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22-23).

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, вважають, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 01.11.2001 призвано на строкову військову службу, основна спеціальність - слюсар ремонтник промисловового устаткування, 24.11.2001 склав військову присягу, 12.05.2003 позивача звільнено (демобілізовано) в запас.

11.07.2023 позивач звернувся до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про затосування відносно нього ч. 4 ст. 35 Конституції України як норму прямої дії, оскільки виконання військового обовязку суперечить його релігійним переконанням, ОСОБА_1 належить до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні». Виконання цього обов`язку замінити альтернативною (невійськовою) службою (а.с. 9-11).

20.07.2023 за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем повідомлено позивача, що заміна військового обов`язку за призовом по мобілізації на альтернативну невійськову службу чинним законодавством не передбачена (а.с. 12).

У довідці військово-лікарської комісії від 22.08.2023, за результатами проведеного медичного огляду військово-лікарською комісією зазначено, що ОСОБА_1 придатний до військової служби.

22.08.2023 позивач отримав повістку про виклик на 26.08.2023 до військової частини для призову по загальній мобілізації (а.с. 6).

04.10.2023 офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив начальника, що військовозобов`язаний позивач, повідомлений 22.08.2023 і викликаний для призову на військову службу за мобілізацією за викликом в зазначений день (26.08.2023) не з`явився.

17.10.2023 головним спеціалістом командування державний службовець ЗСУ ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Відповідно до змісту якого зазначено, що 17.10.2023 гр. ОСОБА_1 був викликаний 22.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 26.08.2023 о 07:00 для призову на військову службу за мобілізацією, але в зазначений день та час не з`явився, чим порушив обов`язок громадян з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 5).

За результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 17.10.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 винесено постанову №944 за справою про адміністративне правопорушення, відповідно до якої вирішено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. (а.с. 4).

Копію постанови №944 від 17.10.2023 позивач отримав 19.10.2023. У поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що з вказаною постановою не погоджується, 26.08.2023 він з`явився, проте до військової частини не поїхав. Також ним було подано запит щодо заміни військової служби на невійськову службу, на підставі ст. 35 Конституції України.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Статтею 210-1 КУпАП визначено порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпА повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2023 позивач під особистий підпис отримав повістку про виклик на 26.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Дана обставина сторонами не оспорюється. Дана обставина сторонами не оспорюється. При цьому, у визначену дату позивач до РТЦК не з`явився.

Разом з тим, відповідно до п. 3Указу Президента від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст.30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 16 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» допускається обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно дост. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. Відповідно дост. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»право на таку службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), затвердженого Законом України від 03.03.2022 року №2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.

Згідно зіст. 65 Конституції України, ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

За змістом ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до положеньст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24,25,27-29,40,47,51,52,55-63 цієї Конституції.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Основним національним нормативно-правовим актом у сфері свободи віросповідання є Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації», відповідно до якого видаються інші вітчизняні законодавчі документи.

Стаття 3 даного Закону кожному громадянину в Україні гарантує право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Батьки або особи, які їх замінюють, за взаємною згодою мають право виховувати своїх дітей відповідно до своїх власних переконань та ставлення до релігії.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши в сукупності надані сторонами по справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те органом відповідно до вимог КУпАП, права ОСОБА_1 , як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи були дотримані, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є доведеною та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання позивача на незаконність оскаржуваної постанови через те, що він за релігійним переконанням не був зобов`язаний з`являтися до РТЦК, суд не бере до уваги, оскільки протокол та постанова винесені відносно позивача за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не з`явлення за викликом до РТЦК для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Релігійне віросповідання, не є законною підставою для неявки до РТЦК.

Крім того, посилання позивача на неправомірне притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП з кваліфікуючою ознакою «повторність», судом не приймається до уваги, оскільки позивачем вчинено адміністративне правопорушення саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, якими є оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні, що наразі діють на території України. Кваліфікуюча ознака «повторність» у провину позивачу не ставилась.

Отже, всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України. Підстави для її скасування відсутні.

З огляду на викладене, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

у відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, ст.чт. 35, 64 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації»,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 18.01.2024.