Справа № 420/25785/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/25785/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання внести зміни до наказів по особовій діяльності та інших наказів по особовому складу щодо заміни солдат на лейтенант, про зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.03.2022 з урахуванням внесених змін, про зобов`язання зараховувати час з 01.03.2023 до строку вислуги у військовому званні лейтенант, про зобов`язання внести зміни до особової справи,

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо порядку проходження військової служби у Збройних Силах України, порушення Положення №1153/2008 та невнесення змін до наказів по особовій діяльності, стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в частині заміни «солдат» на «лейтенант» та невиплати грошового забезпечення у повному обсязі з 01.03.2022, по теперішній час;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести зміни до наказів по особовій діяльності стосовно ОСОБА_1 , до п. 1.4 Наказу Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси № 26 від 01.03.2022 в частині «Солдата ОСОБА_1 - стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» на «лейтенанта ОСОБА_1 (А-067311) стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» та інших наказів по особовому складу щодо заміни «солдат» на «лейтенант» відповідно до Положення № 1153/2008;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, стосовно ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2022 по теперішній час з врахуванням окладу за званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки стосовно ОСОБА_1 , зараховувати час 01.03.2023 до строку вислуги у військовому званні лейтенант;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести зміни до особової справи, стосовно ОСОБА_1 щодо проходження військової служби відповідно до порядку та за формою, встановленими Міністерством оборони України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 122 КАС України, у зв`язку із чим дійшов хибних висновків про те, що зазначені ним підстави пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції протиправно не звернув уваги на той факт, що він є учасником бойових дій, який у зв`язку із збройною агресією російської федерації був мобілізований до лав Збройних Сил України з 01.03.2022. Суд першої інстанції лише послався на наказ начальника Київського РТЦК та СП в м. Одесі №26 від 01.03.2022. При цьому апелянт посилається на ряд ухвал КАС ВС, в яких під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків ВС врахував ту обставину, що позивач є учасником бойових дій, який був мобілізований у першу хвилю

Апелянт звертає увагу, що він надав суду лист від 16.05.2022 до Одеського обласного ЦК та СП із письмовою заявою щодо внесенні змін до наказу №26 від 01.03.2022, щодо встановлення вислуги років, тощо, з усіма необхідними для вирішення поставлених питань документами.

Також апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, вважаючи, що на заявлені ним позовні вимоги щодо грошового забезпечення не поширюються строки звернення до адміністративного суду.

Посилається апелянт і на низку рішень ЄСПЛ, зокрема у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (заява №4451/70, пункти 28-36), в якому ЄСПЛ було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції.

У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа зазначає про необґрунтованість вимог апеляційної скарги, оскільки про призов апелянта на військову службу на посаду рядового складу, як про існування наказів, що оскаржуються, апелянт знав з 01.03.2022, та знав 22.04.2022 при отриманні військового квитка, але на протязі більше року не вчиняв дій щодо захисту прав, які на його думку є порушеними. Додатково третя особа зазначає, що накази в які апелянт просить внести зміни вичерпали свою дію їх виконанням.

Посилається третя особа і на ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності заяви від 30.08.2006. (справа «Каменівська проти України»), в якій суд зазначив. що «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, на думку третьої особи, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Також третя особа зазначила, що внесення змін до наказів про призов апелянта на військову службу, які вичерпали свою дію, призведе до абсурдних наслідків, оскільки апелянт переміщувався на інші посади на протязі служби, про що він вказав у позовній заяві, і накази про перепризначення теж вичерпані, а накази про виплати надбавок, премій продовжуватимуть дію і це все фактично не призведе до захисту прав та інтересів апелянта.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що звертаючись 25.09.2023 до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 заявив п`ять позовних вимог, з яких:

1) основними вимогами є вимоги про:

- визнання протиправними дії Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо порядку проходження військової служби у Збройних Силах України, порушення Положення №1153/2008 та невнесення змін до наказів по особовій діяльності, стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в частині заміни «солдат» на «лейтенант» та невиплати грошового забезпечення у повному обсязі з 01.03.2022, по теперішній час;

- зобов`язання Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести зміни до наказів по особовій діяльності стосовно ОСОБА_1 , до п. 1.4 Наказу Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси № 26 від 01.03.2022 в частині «Солдата ОСОБА_1 - стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» на «лейтенанта ОСОБА_1 (А-067311) стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» та інших наказів по особовому складу щодо заміни «солдат» на «лейтенант» відповідно до Положення № 1153/2008;

2) похідними вимогами є вимоги про:

- зобов`язання Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, стосовно ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2022 по теперішній час з врахуванням окладу за званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби;

- зобов`язання Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно ОСОБА_1 , зараховувати час 01.03.2023 до строку вислуги у військовому званні лейтенант;

- зобов`язання Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки внести зміни до особової справи, стосовно ОСОБА_1 щодо проходження військової служби відповідно до порядку та за формою, встановленими Міністерством оборони України.

Як зазначає апелянт у позовній заяві, він 02.03.2022 замість військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого Приморським РВК м. Одеси 18.10.1999, отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 , а вже 22.04.2022 апелянт отримав, замість тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, інший військовий квиток серії НОМЕР_4 .

Також апелянт у позовній заяві вказує, що під час вивченого нового військового квитка серії НОМЕР_4 , йому стало відомо про наявність наказу №26 від 01.03.2022 про оголошення йому військового звання «солдат» та призначення стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси, та про те, що офіцера запасу, відповідно до наказу №26 від 01.03.2022, призвали по загальній мобілізації та призначили на посаду рядового складу та на всі види забезпечення.

Вказував апелянт у позові і про те, що він 16.05.2022 через свого представника, звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про внесення змін до наказу №26 від 01.03.2022 щодо встановлення вислуги років тощо, додавши усі необхідні для вирішення порушених питань документи.

Зазначав апелянт у позові і те, що 20.05.2022 наказом Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси №11-рс, він був перепризначений на іншу посаду рядового складу, а вже 30.05.2022 він отримав відповідь від Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на своє звернення.

У відповіді від 30.05.2022 Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив апелянт про те, що для вирішення порушених ним питань, йому необхідно звернутись до начальника або до начальника відділу офіцерів запасу і кадрів Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.

У позовній заяві апелянт звертав увагу, що на час звернення з позовом до суду, порушені у його зверненні питання досі не вирішені.

На підтвердження вказаних обставин апелянт додав до позові відповідні копії документів, зокрема, копію заяви від 16.05.2022 підписану представником апелянта ОСОБА_2 (а.с. 27-29), копію нотаріально посвідченої довіреності від 29.04.2022 на ОСОБА_2 (а.с. 76-77, 78), копію відповіді від 30.05.2022 (а.с. 30), копію військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 57-61), копію військового квитка серії НОМЕР_4 (а.с. 62-69), копію наказу №26 від 01.03.2022 (а.с. 70), копію посвідчення учасника бойових дій, виданого 03.08.2017 (а.с. 73), копію тимчасового посвідчення військовослужбовця серії НОМЕР_5 (а.с. 121).

Також апелянт надав до позову:

- копію заяви від 06.04.2022 поданої від його імені його представником щодо отримання копій довідок про грошове забезпечення, у зв`язку з необхідністю декларування відомостей про доходи (а.с. 83);

- копію заяви від 16.04.2023 поданої до ГШ ЗСУ засобами поштового зв`язку 20.04.2023, щодо надання інформації про включення (не включення) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та щодо надання усіх відомостей з цього реєстру (а.с. 85-88);

- копію запиту на інформацію від 06.08.2023 щодо стану виконання звернення, надісланого засобами поштового зв`язку 20.04.2023 (а.с. 91-94), копію відповіді від 11.08.2023 (а.с. 98-99);

- копію запиту на інформацію від 17.08.2023 до МОУ щодо розмірів складових грошового забезпечення (а.с. 100-101);

- копію запиту на інформацію до МОУ від 19.08.2023 щодо районних ТЦК та СП (а.с. 103);

- копію запиту на інформацію до МОУ від 19.08.2023 щодо отримання інформації стосовно порядку обчислення складових грошового забезпечення та порядку обчислення вислуги (а.с. 104);

- копії відповідей на запити до МОУ, що надані апелянту за дорученням МОУ, від фінансово-економічного управління Командування СВ ЗСУ від 22.08.2023 (а.с. 115), від управління персоналу штабу Командування СВ ЗСУ від 22.08.2023 (а.с. 116-118);

- копію запиту до МОУ від 24.08.2023, щодо застосування чи не застосування певних настанов з військового обліку, щодо часу зберігання облікових карток, щодо тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, щодо зняття з військового обліку (а.с. 119-120);

- копію листа ОСОБА_1 до Київського районного ТЦК та СП м. Одеси щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №420/15239/22 (а.с. 122).

Також відповідно до матеріалів справи (а.с. 124-125), ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 була прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження і справі. При цьому питання строків звернення до суду, суд першої інстанції не досліджував.

Проте, ухвалою від 01.12.2023 Одеський окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху, оскільки було з`ясовано, що подана заява подана без додержання вимог ст. 122, 123 КАС України (а.с. 140-143).

04.12.2023 до суду першої інстанції надійшли заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду (а.с. 147-151, 162-167), в яких позивач, виклавши хронологію подій, у якості поважних причин пропуску строку звернення до суду послався на норми КАС України, низку рішень Конституційного Суду України щодо подання позовів, які стосуються вимог пов`язаних з виплатами сум заробітної плати без обмеження будь-яким строком, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №620/4218/18, на ст. 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 19 Конституції України, ст. 2 міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 «Дорани проти Ірландії», від 20.10.2011 «Рисовський проти України».

Додатково, у поданих заявах про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 зазначив, що починаючи з 01.03.2022, а також після отримання відповіді з Одеського обласного ТЦК та СП, та нового військового квитка, він був обізнаний про призов на військову службу, про свою посаду та про свої звання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання, але можуть бути поновлені виключно за наявності поважних причин їх пропуску, проте як позивач, будучі обізнаними про порушення, на його думку, його прав у березні та квітні 2022 року, за захистом звернувся до суду лише 25 вересня 2023 року, з порушенням місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України, та за відсутності при цьому поважних причин пропуску вказаного строку. При цьому суд першої інстанції відхилив як неспроможні, доводи позивача про те, що спір в цій справі є спором про розмір грошового забезпечення, на який не поширюються строки звернення до суду, оскільки позовні вимоги щодо розміру грошового забезпечення є похідними від вимоги, яка стосується дій щодо видання наказу та самого наказу №26 від 01.03.2022.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 122 КАС України).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 123 КАС України).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Як правильно встановив суд першої інстанції, спір в цій справі стосується прийняття та проходження апелянтом публічної служби - військової служби, зокрема дій відповідача під час оформлення прийняття на військову службу та самого наказу №26 від 01.03.2022 про прийняття на публічну службу (основні позовні вимоги), та правильності нарахування грошового забезпечення, що пов`язано із внесенням за судовим рішення змін до наказу №26 від 01.03.2022 (похідні позовні вимоги).

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що позовні вимоги, які стосуються розміру грошового забезпечення не є похідними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, задоволення позовних вимог щодо грошового забезпечення, беззаперечно залежить від задоволення основних позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача під час оформлення прийняття на військову службу та внесення змін до наказу №26 від 01.03.2022 про прийняття на публічну службу.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як правильно встановив суд першої інстанції та зазначав сам позивач починаючи з 01.03.2022, а також після отримання відповіді з Одеського обласного ТЦК та СП від 30.05.2022, та нового військового квитка від 02.03.2022, він був обізнаний про призов на військову службу у званні, про свою посаду та про своє звання.

Як вбачається з матеріалів справи апелянт проходив військову службу в місті Одесі в роті охорони Київського районного ТЦК та СП міста Одеси, а з 15.05.2022 на посаді провідного бухгалтера командування Київського районного ТЦК та СП міста Одеси (а.с. 71).

Також. Як вбачається з відомостей наведених у наданій позивачем копії листа ОСОБА_1 до Київського районного ТЦК та СП м. Одеси щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №420/15239/22 (а.с. 122), ОСОБА_1 25.10.2022 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області.

Отже, перебуваючи з 01.03.2022 на публічній службі (військовій службі) ОСОБА_1 проходив військову службу в м. Одесі (де не велись активні бойові дії, де не проходила лінія фронту, де позивач мав доступ до інформаційних ресурсів та засобів зв`язку, як поштового так і електронного), звертався до суду у жовтні 2022 року із позовною заявою до територіального пенсійного органу, та вчиняв дії, спрямовані на отримання від Міністерства оборони України інформації щодо порядків проходження військової служби, ведення діловодства, обрахунку грошового забезпечення, діючи при цьому, як особисто, так і через свого представника за довіреністю, оформленою нотаріально 29.04.2022 (а.с. 76-77, 78). Проте, до суду першої інстанції із позовом в цій справі, ОСОБА_1 звернувся лише 25.09.2023.

За наведених, апеляційний суд дійшов висновку про пасивну поведінку апелянта стосовно тих позовних вимог, які ним заявлені в цій справі, починаючи з кінця травня 2022 року. У цьому випадку, посилання апелянта на факт введення на всій території України воєнного стану та на свій статус учасника бойових дій, не розцінюється апеляційним судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду. Так само, не можуть бути визнані поважними причини пропуску строку на звернення до суду посилання апелянта саме по собі на норми КАС України, низку рішень Конституційного Суду України щодо подання позовів, які стосуються вимог пов`язаних з виплатами сум заробітної плати без обмеження будь-яким строком, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №620/4218/18, на ст. 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 19 Конституції України, ст. 2 міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 «Дорани проти Ірландії», від 20.10.2011 «Рисовський проти України».

Апеляційний суд зазначає, що, а ні позовна заява, а ні заяви до суду першої інстанції про поновлення строку звернення до суду, а ні апеляційна скарга не містять обставин, які б не залежали від позивача та які б об`єктивно заважали йому реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду з цим позовом у цій справі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Апеляційний суд зазначає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В силу приписів ч. 2 ст. 2 ст. КАС України суд не наділений повноваженнями самостійно відшуковувати підстави пропуску строку звернення до суду. Інакше б означало вчинення судом дій, які зобов`язаний вчинити позивач, що було б порушенням принципів адміністративного судочинства (рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та ін.), та фактично було б наданням переваги в цій справі позивачу, та свідчило б про упередженість суду.

Змість мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції свідчить про надання судом першої інстанції правильної правової оцінки тим підставам, які позивач вважав поважними підставами пропуску строку звернення до суду з позовом.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 2-12, 122, 123, 242, 294, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року у справі №420/25785/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.01.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький