Справа № 240/17100/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/17100/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивачка) із позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати п. 2 та п. 7 витяг з наказу начальника Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.06.2022 №24 «Про підсумки проведення службового розслідування» про притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 в розмірі 42 926 грн 99 коп. та утримання грошового нарахування за пунктом 2 цього наказу з ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків її місячного грошового забезпечення згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та занесення суми нестачі до Книги обліку нестач Луганського ОТЦК та СП в сумі 42 926 грн 99 коп.

Аргументуючи заявлені позовні вимоги, позивачка вказала, що Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) оскаржуваний наказ винесено на підставі обставин, які не доведені та не підтвердженні відповідними доказами та реальними обставини справи. Пояснила, що під час проведення перевірки, вказувала на те, що не є матеріально-відповідальною особою, так як в установленому порядку їй не було доведено за яке саме майно на тимчасово окупованій території в м. Сватове вона відповідальна. Крім того, зауважує, що жодних наказів чи актів про передачу, як відповідальній особі на зберігання даного майна не підписувала, а тому притягнення її до матеріальної відповідальності за знищення або пошкодження майна, яке їй не передавалось на відповідальне зберігання, є незаконним та протиправним.

Ухвалою суду від 24.07.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов. Ухвалу суду направлено на адресу учасників справи, позивачу поштовим зв`язком, відповідачу електронною поштою, про що свідчать журнали реєстрації вихідної кореспонденції, які містяться в матеріалах справи.

З метою перевірки інформації про засоби зв`язку із Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Житомирський окружний адміністративний суд здійснив запит до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За змістом відповіді на запит №353416 від 07.12.2023 місцезнаходженням Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки значиться: АДРЕСА_1 , тобто місто, яке наразі тимчасово окуповане російською федерацією, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та АТ «Укрпошта» не приймають відповідні поштові відправлення до надсилання до таких територій.

Ухвалою суду від 07.12.2023 зобов`язано Міністерство оборони України надати суду інформацію про засоби зв`язку із Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або її уповноваженим представником (адреса для листування, мобільний телефон, електронна пошта тощо) та враховуючи необхідність отримання додаткових доказів у даній справі, суд відклав розгляд справи до отримання судом від Міністерства оборони України витребуваних документів.

26.12.2023 на виконання вимог ухвали суду надійшла до суду інформація про засоби зв`язку із Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ухвали суду від 27.12.2023 витребувано від Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки: матеріали службового розслідування, за результатами якого Луганським обласним територіальним центр комплектування та соціальної підтримки прийнято оскаржуваний наказ №24 від 12.06.2022 щодо ОСОБА_1 та посадову інструкцію ОСОБА_1 , яка займала посаду кухаря відділення забезпечення в Сватівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

29.12.2023 представником Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вимоги ухвали суду виконано, надано до суду витребувані документи.

Процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов Луганський ОТЦК та СП не скористався.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №89-РС від 13.06.2022 позивачка призначена на посаду старшого кухаря їдальні взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_2 та на підставі наказу начальника Сватівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №50 від 17.06.2022 з цього ж дня виключена зі списків особового складу Сватівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з котлового забезпечення з 18.06.2022 та вибула до нового місця проходження військової служби, смт.Нова Водолага Харківської області.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №4 від 04.12.2022 позивачку виключено зі списків Військової частини НОМЕР_2 та передано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_4 .

З 05.01.2023 по теперішній час позивачка перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_3 .

За змістом позовної заяви відслідковується, що під час проходження військової служби позивачки на посаді кухаря відділення забезпечення в Сватівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в червні 2022 року Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки проведена позапланова інвентаризація, під час якої встановлено відсутність деякого майна.

На підставі встановленого факту відсутності майна у Сватівського РТЦК та СП, начальником Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки винесено наказ №116 від 09.06.2022 "Про призначення проведення службового розслідування".

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 12.06.2022, пп.3 п.5 якого вирішено, що за порушення вимог ст.ст.4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині неналежного додержання наказів командирів, статті 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого солдата ОСОБА_2 притягнути до матеріальної відповідальності та дисциплінарної відповідальностей, що полягає в обов`язку покрити повністю або частково пряму шкоду, що було завдано з її вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків в сумі 42 926 грн 99 коп.

На підставі вказаного акту про проведення службового розслідування начальником Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 12.06.2022 видано наказ №24 "Про підсумки проведення службового розслідування" (далі - наказ) відповідно до п.2 якого, за порушення вимог в частині неналежного виконання наказів та розпоряджень командирів, щодо збереження майна, внаслідок чого державі було завдано матеріальних збитків на загальну суму - 42 926 грн 99 коп, вирішено притягнути до повної матеріальної відповідальності кухаря відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого солдата ОСОБА_1 .

Пунктом 7 вказаного наказу, зобов`язано начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат Луганського ОТЦК та СП здійснити утримання грошового нарахування за пунктом 2 цього наказу з старшого солдата ОСОБА_1 , яке проводити в розмірі 20 відсотків її місячного грошового забезпечення на підставі ч. 1 статті 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" та занести суму нестачі до Книги обліку нестач Луганського ОТЦК та СП в сумі 42 926 грн 99 коп.

Позивачка вважає протиправними дії відповідача спрямовані на притягнення її до матеріальної відповідальності, а тому звернулася до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до абз.6 ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту).

Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Приписами пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 №1075-XIV (далі - Закон №1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

У свою чергу, п.4. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ).

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ст.7 Закону №160-ІХ).

Частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ).

Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивачки до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, за результатами проведеної інвентаризації фактичної наявності запасів встановлено відсутність матеріальних цінностей на суму 42 926,99 грн, зокрема: кухні переносної КО-75 вартістю 27 786,99 грн, цистерни для води ЦВ-4 вартістю 10 140,00 грн та холодильника Saturn ST-CF1961U вартістю 5000,00 грн, матеріально-відповідальною особою за таке майно значиться позивачка, про що складено звіряльну відомість про результати інвентаризації технічних засобів продовольчої служби від 06.06.2022, яка міститься в матеріалах справи.

У той час позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що матеріали службового розслідування не містять належних і допустимих доказів того, що саме з її вини державі було завдано збитки, вважає, що встановлені під час службового розслідування обставини справи, не підтверджуються жодними доказами та реальними обставинами справи.

Звертає увагу суду, що п. 2 оскаржуваного наказу її притягнуто до повної матеріальної відповідальності, тоді як в акті службового розслідування зазначається про необхідність покрити заподіяну шкоду повністю або частково, а тому із такого наказу незрозуміло, з яких підстав притягнуто її саме до повної матеріальної відповідальності, якщо вид матеріальної відповідальності не було чітко визначено в акті службового розслідування.

Додатково вказує, що в письмових поясненнях, які надавала під час проведення перевірки, зазначала, що не є матеріально-відповідальною особою, у зв`язку із недоведенням їй в установленому порядку переліку майна, яке знаходилося на тимчасово окупованій території в м. Сватове, за яке закріплена за нею відповідальність. Зауважує, що не підписувала жодних наказів чи актів про передачу їй, як відповідальній особі на зберігання втраченого майна, а притягнення її до матеріальної відповідальності за знищення або пошкодження майна, яке їй не передавалось під відповідальне зберігання, є незаконним та протиправним.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що наказом начальника Сватівського РТЦК та СП №12 ДСК від 23.12.2021 "Про організацію службової діяльності у Сватівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у 2022 році" кухаря відділення забезпечення Сватівського РТЦК та СП старшого солдата О. Гречишкину призначено відповідальною за ведення обліку і збереження майна продовольчої служби. У разі її відсутності обов`язки призначено виконувати старшому водію відділення забезпечення старшому солдату ОСОБА_3 .

Крім того, на підставі вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №440 від 17.08.2017 відповідно до вимог наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України №22 від 11.04.2003, з метою організації, використання, закріплення військового майна продовольчої служби у Сватівського РТЦК та СП винесено начальником Сватівського РТЦК та СП наказ №54 від 04.02.2022 "Про закріплення майна продовольчої служби відділення забезпечення Сватівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Луганської області". Відповідно до наказу №54 від 04.02.2022 за кухарем відділення забезпечення ОСОБА_2 закріплено ряд майна, серед якого: кухня переносна КО-75, ІІ кат., номенклатурний номер № НОМЕР_5 , цистерна для води ЦВ-4, номенклатурний номер № НОМЕР_6 та холодильника Saturn ST-CF1961U номенклатурний номер №101420040. Такий наказ доведено до позивачки, про що свідчить її підпис на аркуші доведення, як додаток до наказу.

Отже, майно продовольчої служби, яке було відсутнє під час здійснення інвентаризації відповідно до наказу №54 від 04.02.2022 було закріплено саме за позивачкою.

У той час, за поясненнями позивачки наданими під час проведеного службового розслідування їй не було доведено за яке саме майно, яке залишилося на окупованій території вона несе відповідальність.

Як свідчить зміст оскаржуваного наказу, такий винесено у зв`язку із недотриманням вимог щодо виконання розпоряджень вищестоящих штабів чим допущено порушення вимог законодавства.

Під час службового розслідування встановлено, що на адресу начальника Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов рапорт (за вх.№1653 від 07.06.2022) начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому він доповів, що у зв`язку із передислокацією ІНФОРМАЦІЯ_4 проведено інвентаризація майна за результатами якої виявлено нестачу майна у деяких службах, в тому числі майна продовольчої служби, у зв`язку із чим позивачку притягнуто до повної матеріальної відповідальності, що є предметом у даних спірних правовідносинах.

Під час службового розслідування, проведеного посадовими особами Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відібрані пояснення посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У той час, як пояснив начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ним була надана команда про вивіз усього майна речової служби майору Острогляд, який на власний розсуд віддав наказ не вивозити деяке майно.

Таким чином, позивачка безпосередньо розпоряджень керівництва щодо вивезення майна з окупованої території не отримувала, доказів зворотнього відповідачем не надано.

Виходячи з матеріалів службового розслідування вина майора ОСОБА_5 виражалася у формі службової самовпевненості, а вина позивачки полягала у формі службової недбалості.

У той час протиправні дії полягали в невиконанні наказу, щодо планової евакуації майна ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до втрат військового майна.

У ході службового розслідування встановлено, що позивачкою не дотримані вимоги щодо виконання розпоряджень вищестоящих штабів чим допущено порушення вимог законодавства.

Однак такі судом не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачкою від керівництва будь-яких наказів, розпоряджень, усних вказівок, які були направленні на евакуацію майна ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі вказівки отримав безпосередньо начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , який і зобов`язаний був вчинити дії для забезпечення його виконання.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у спірному наказі, виданому відповідачем, жодним чином не зазначено, які саме дії позивачки привели до виникнення нестачі військового майна. Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди. Разом з тим, оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.

Втім, за матеріалами справи відслідковується, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивачки, наявність причинного зв`язку між її протиправною поведінкою і настанням шкоди, її вина у заподіянні шкоди, які за положеннями вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

Між тим, службовим розслідуванням не було встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивачка обіймала посаду кухаря ІНФОРМАЦІЯ_3 та була відповідальною за зберігання майна продовольчої служби не може бути належним та допустимим доказом притягнення її до повної матеріальної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок Луганського ОТЦК та СП про заподіяння саме позивачкою державі шкоди, у зв`язку із чим вона має нести повну матеріальну відповідальність, є необґрунтованим, протиправним і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на що, утримання грошового нарахування за пунктом 2 цього наказу з ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків її місячного грошового забезпечення згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та занесення суми нестачі до Книги обліку нестач Луганського ОТЦК та СП в сумі 42 926 грн 99 коп було безпідставним, так як суд вважає, що під час проведення службового розслідування та у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено, що саме з вини позивачки державі завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням нею службових обов`язків щодо збереження майна, а також не встановлено форму цієї вини (умисел чи необережність). Крім того, службовим розслідуванням не встановлено причин та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність з боку позивачки протиправних дій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першої та другої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За положеннями ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул.Центральна, 6, с.Широке, Запорізька область, 70413, ) про визнання протиправним та скасування наказу, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати п. 2 та п. 7 витягу з наказу начальника Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) №24 від 12.06.2022 "Про підсумки проведення службового розслідування" щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 в розмірі 42 926 грн 99 коп. та утримання грошового нарахування за пунктом 2 цього наказу з ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків її місячного грошового забезпечення згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та занесення суми нестачі до Книги обліку нестач Луганського ОТЦК та СП в сумі 42 926 грн 99 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 16 січня 2024 р.