Справа № 580/2126/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року справа № 580/2126/23

15 годин 48 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Проценко розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/2126/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [представник позивача - адвокат Райнов Г.С. згідно ордеру серії СА №1022936] до Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області (бульвар Шевченка 245, м. Черкаси, 18001, ) [представник не прибув], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державної судової адміністрації України (01021, місто Київ, вул. Липська 18/5, ) [представник не прибув] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА /ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

24.03.2023 вх. № 11225/23 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області, просить (позовна заява у редакції від 05.04.2023 вх. № 13056/23):

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період несення служби з 24.02.2022 до 20.01.2023 на виконання пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України від 26.08.2020 № 384;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у сумі 30000,00 грн щомісячно за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

07.04.2023 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Черкаський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України (01021, місто Київ, вул. Липська, 18/5, ). За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 24.06.2008 у справі № 2/164-35/246 та від 30.03.2016 у справі № 814/3015/14, судове рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд під час визначення його прав і обов`язків.

17.04.2023 суд задовольнив клопотання від 11.04.2023 вх. № 13980/23 відповідача про зупинення провадження у справі № 580/2126/23 до набрання законної сили рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у зразковій справі № 260/3564/22 - відкрите провадження Верховним Судом 07.11.2022 ЄДРСР 107218175 опубліковано на офіційному веб-порталі судової влади України (https://supreme.court.gov.ua/supreme/inshe/zrazkovi_spravu/) за позовом ОСОБА_1 до Територіального Управління Служби судової охорони у Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 168); зобов`язати ТУ ССО у Закарпатській області здійснити нарахування та виплатити суми такої винагороди, починаючи з 24.02.2022. Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення. В ухвалі (ЄДРСР 106410156) Верховний Суд зазначив: ДСА України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби, яка має повноваження затвердження порядку нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Саме до повноважень ДСА України відноситься перерозподіл бюджетних асигнувань у частині збільшення видатків (перерозподілу внутрішніх резервів за рахунок наявної економії видатків).

Суд встановив, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року (судове рішення оприлюднене 10.10.2023 в ЄДРСР 114021133) рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року залишене без змін: у зразковій справі №260/3564/22 задоволений позов ОСОБА_1 - визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Закарпатській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то розподіл судових витрат не здійснюється (п.94). 20.11.2023 ЄДРСР 115077881 Верховний Суд відмовив у задоволенні клопотання Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області про продовження процесуального строку для подання звіту про виконання судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 виокремлено ознаки типової справи: а) позивач є співробітником Служби судової охорони; б) відповідачем є територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони; в) предметом спору є додаткова винагорода, що передбачена постановою КМУ №168; г) спір виник унаслідок невиплати співробітнику ТУССО винагороди; г) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті)

23.10.2023 поновлене провадження у справі № 580/5354/22 з урахуванням наступного дня після дати оприлюднення (10.10.2023) судового рішення ВПВС та вихідних днів згідно зі ст.5 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року (ETS №76) відповідно до ст.237, 248, 290, 291 КАС України.

21.12.2023 суд здійснив перехід із спрощеного до загального провадження із продовженням строку підготовчого на тридцять днів для з`ясування усіх обставин справи у зв`язку зі звільненням позивача зі служби, призначив підготовче засідання на 27.12.2023 - закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті на 10.01.2024.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обгрунтуванні позовних вимог позивач на час звернення зазначив, що проходить службу в територіальному управлінні Служби судової охорони у Черкаській області (далі - ТУССО), у зверненні від 09.02.2023 вказав, що станом на додаткова винагорода не виплачена співробітникам ТУССО і просив нарахувати та виплатити за період з 24.02.2022 до 20.01.2023. У позовній заяві стверджує, що у порушення вимог законодавства з 24.02.2022 наказ керівника про встановлення винагороди відповідно до Постанови №168 не прийнятий і дії з нарахування не вчинені, тому допущена протиправна бездіяльність в оплаті праці. Обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування додаткової грошової винагороди, тому покликання роботодавця на відсутність фінансування не є підставою для невиплати додаткової винагороди як складової грошового забезпечення, відтак право позивача належить поновити за період із 24.02.2022 до 20.01.2023. Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» на співробітників ТУССО поширений спеціальний військовий облік військовозобов`язаних. ССО забезпечує у межах повноважень виконання завдань із забезпечення національної безпеки держави. Позивач, представник позивача просив задовольнити вимоги щодо періоду із 24.02.2022 до 20.01.2023 за час проходження служби.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА і ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Відповідач позов не визнав. 11.04.2023 вх. № 13979/23, 01.11.2023 вх. 47367/23 надав до суду відзив (доповнення до відзиву) на позовну заяву, де зазначив, що п.7 наказу від 31.10.2022 №396 передбачено, що додаткова винагорода виплачується: 30000 грн - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій пропорційно в розрахунку за місяць; 10000 грн - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць. Співробітники Служби судової охорони отримують грошове забезпечення за рахунок коштів державного бюджету у межах затвердженого фонду оплати праці. Згідно зі ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, здійснюють видатки на заробітну плату лише у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисах. У затвердженому ДСА України кошторисі ТУССО на 2022,2023 роки видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою КМУ №168 не передбачалися. Відповідно до ст.119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів). Особи, з вини яких допущене порушення бюджетного законодавства, несуть цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законом. Порушення бюджетного законодавства, вчинене розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів, може бути підставою для притягнення до відповідальності згідно із законодавством керівника бюджетної установи чи інших відповідальних посадових осіб, залежно від характеру вчинених ними діянь. З метою вирішення питання про виділення додаткових асигнувань для ТУССО вжиті заходи: направлено до центрального органу управління ССО: 14.04.2022 - відомість фонду додаткової винагороди співробітників ТУССО на березень 2022 року; 11.07.2022 і 15.07.2022 - звернення про збільшення кошторисних призначень та додаткових асигнувань у кошторисі ТУССО для виплати додаткової винагороди.

19.05.2023 вх.№19608/23 ДСА України (як третя особа) пояснила, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів. ДСА України не порушувала права позивача і вживала заходи щодо збільшення бюджетних асигнувань відповідача. Відповідно до п.3 Постанови №168 доручено Міністерству фінансів України опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови. ДСА України звернулась до комітету з питань бюджету та до КМУ про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. За результатом розгляду звернень рекомендовано за бюджетною прогорамою за КПКВК 0501020 використати внутрішні резерви. Відповідно до ч.11 ст.23 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року № 2456-VI (далі - Кодекс №2456) забороняється без внесення змін до Закону про Державний бюджет збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальним фондами державного бюджету на: оплату праці працівників бюджетних установ.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що відповідно до наказу ТУССО від 05.03.2020 №5 о/с позивач прийнятий на службу із присвоєнням у порядку переатестації звання - рядовий Служби судової охорони.

27.02.2023 позивач звернувся до ТУССО з рапортом про нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 24.02.2022 до 20.01.2023 відповідно до Постанови №168.

Голова ССО звертався листами №30/30.07-273, 25.03.2022 № №30/30.07-293, 05.04.2022 № №30/30.07-322 до ДСА України про виділення коштів з додатком - розрахунком потреби у коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам ССО відповідно до Постанови №168, а також до Кабінету Міністрів України листом від 05.04.2022 №30/30.07-321, 07.04.2022 №30/30.07-331 про виділення коштів на період дії режиму воєнного стану та до Верховної Ради України від 07.04.2022 №30/30.07-330.

12.04.2022 №11-2814/22 ДСА України листом повідомила, що 17.03.2022 №11-2604/22, 13.04.2022 №11-2825/22, 27.04.2022 №11-3222/22, 13.04.2022 №11-2826/22 звернулась до Міністерства фінансів України, КМУ, Верховної Ради України, проте станом на час звернення ССО позбавлена можливості збільшити бюджетні асигнування для виплати винагороди.

Начальник ТУССО у Черкаській області листом звернувся до Голови ССО про надання документів і повідомив, що на виконання рекомендацій ТУССО відповідно до листа ССО від 09.06.2022 №30.07-455/ССО «Про виплату співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» проведена роз`яснювальна робота у колективі.

15.07.2022 керівник ТУССО листом №54.06-102/ССО звернувся до Голови ССО про виділення коштів з метою забезпечення реалізації вимог Постанови №168 за КЕКВ 2112, 2120.

28.02.2023 листом №54.06-165 ТУССО повідомляє позивача, що накази про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної Постановою №168 не видавались, позаяк у затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022-2023 рік відповідно, затвердженому Службою судової охорони кошторисі Територіального управління на 2022-2023 рік, видатки на виплату додаткової винагороди не передбачались і не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий фінансовий ресурс фонду оплати праці не дозволяє здійснити одноразову виплату. Повідомлений позивач, що після надходження відповідних бюджетних асигнувань необхідні накази будуть видані в установленому порядку.

Учасники не надали докази на підтвердження внесення/не внесення змін до кошторисів установи ТУССО у межах бюджетного періоду в 2022 (закінчений) та 2023 (триває) про забезпечення реалізації вимог Постанови №168 за КЕКВ 2112 - грошове забезпечення військовослужбовців; 2120 - нарахування на оплату праці.

У Звіті про виконання паспорта бюджетної програми 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» (https://dsa.court.gov.ua/userfiles/media/new_folder_for_uploads/dsa/zvit_passport_20_2022.pdf) йдеться про фінансування для забезпечення виконання функцій та завдань ССО і причини відхилень обсягів видатків за напрямом використання бюджетних коштів від обсягів, затверджених у паспорті бюджетної програми.

МФУ на лист КМУ від 18.05.2022 №9270/0/2-22 повідомило ВРП та КМУ, що в умовах дії режиму воєнного стану для забезпечення ССО необхідними коштами ДСА України як головний розпорядник коштів за бюджетною програмою 0501020 має використати всі внутрішні резерви, проте пропозицій про перерозподіл асигнувань у частині збільшення видатків на грошове забезпечення військовослужбовців не надходило (йдеться про обсяг невикористаних видатків на оплату праці за чотири місяці): здійснення перерозподілу видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі ДСА України у межах загального обсягу бюджетних призначень належить до повноважень ДСА України.

Відповідно до довідки від 20.02.2023 №54/05-79/23 у період з 24.02.2022 до 20.01.2023 ОСОБА_1 перебував на службі в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Черкаській області (ТУССО), виконував покладені обов`язки на Службу судової охорони завдання згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до довідки від 06.03.2023 №54/05-92/22 не перебував у відпустці з 24.02.2022 до 01.07.2022.

13.03.2023 позивач звільнений зі служби на підставі наказу ТУССО від 08.03.2023 №68/ос, де не йдеться про встановлення, нарахування, виплату додаткової винагороди.

Позивач вважає право на своєчасну оплату праці порушеним, вимоги позивача ґрунтуються на незгоді з відповіддю відповідача про особливості фінансування за рахунок бюджетних коштів, тому за захистом майнового права (легітимні очікування) звернувся до суду з позовом.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст.43 Конституції України). Відповідно до ч.5 ст.162-1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402) трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII взяттю (зняттю) на військовий облік військовозобов`язаних належать співробітники Служби судової охорони. Відстрочка від призову на строкову військову службу для продовження професійної діяльності надається громадянам призовного віку (абз.9 ч.13 ст.17) - співробітникам Служби судової охорони - на весь період їх служби.

Згідно з пп.40-1 п.19 Положення про Службу судової охорони, затвердженого рішенням ВРП від 4 квітня 2019 року № 1051/0/15-19 зі змінами 18.01.2022 №51/0/15-22 ССО забезпечує у межах повноважень Служби як складової сектору безпеки і оборони виконання завдань із забезпечення національної безпеки держави.

Існування реальних загроз національній безпеці може виступати критерієм правомірності певного відступу держави від загальних правил (підходів), що стосуються дії закону в часі, дотримання принципу законності, принципів змагальності та рівності учасників судового процесу, обов`язковості виконання судового рішення, а також може обмежувати свободу суддівського розсуду (дискреції). Про це зазначив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 5 січня 2023 року у справі №991/5572/22. Головними критеріями (принципами, мірилами) визначення правомірності застосування принципу національної безпеки для прийняття рішень суб`єктами владних повноважень є: справедливість (моральність), гуманність, пропорційність, наявність легітимної мети та безальтернативність.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, продовжений Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затверджений Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затверджений Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затверджений Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затверджений Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затверджений Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затверджений Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затверджений Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, 6 листопада 2023 року № 734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, затверджений Законом України 8 листопада 2023 року № 3429-IX).

Згідно з п.2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №53/2022 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства» передбачено Кабінету Міністрів України затвердити план заходів, передбачивши, зокрема забезпечення з 1 березня 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців. На виконання Указу 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168). Відповідно до Постанови №168 на період дії воєнного стану співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Згідно із пункту 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Згідно з пунктом 5 Постанова № 168 набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 2022 року № 754 до Постанови № 168 внесені зміни, відповідно до яких в абз. 1 п. 1 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад.

Відповідно до п.8 розділу VI Кодексу № 2456 Кабінет Міністрів України має право встановлювати розміри соціальних виплат, не визначені законом, в абсолютних сумах у межах бюджетних призначень, встановлених за відповідними бюджетними програмами, до законодавчого врегулювання такого питання.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину (ч.1 глави XIX КЗпП України). Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (ч.2 глави XIX КЗпП України).

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», що використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, що можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року №2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули Інструкції) для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, що належтить оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Верховний Суд у справі №420/13606/21 дійшов висновку у п.23, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», що використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір в частині вимог, зазначених у пунктах 1.1- 1.4, 1.6- 1.9 цієї постанови охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці». Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року в справі №815/4421/15, від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року в справі №820/4748/17, від 04 грудня 2019 року у справі №813/8469/13-а, від 22 травня 2020 року у справі №808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19 та інших.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі 520/13014/2020 зазначено, що відповідно до ч.3, 4 ст.148 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення.

Відповідно до п.6 Положення, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 № 141/0/15-19 ДСА України відповідно до визначених завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України (ч.1 ст.23 Кодексу №2456). Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів (п.8 ч.1 ст.2 Кодексу №2456), бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення (п.6 ч.1 ст.2 Кодексу №2456), бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій (п.4 ч.1 ст.2 Кодексу №2456). Відповідно до ч.1 ст.51 Кодексу №2456 керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише у межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Відповідно до ч.1 ст.121 Кодексу № 2456 посадові особи, з вини яких допущено порушення бюджетного законодавства, несуть цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п.5 Постанови №168 постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року. Відповідно до пункту 3 Постанови № 168 Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови. Міністерство фінансів України відповідно до ч. 7 ст. 23 Бюджетного кодексу України у межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань затверджених у розписі бюджету, в розрізі економічної класифікації видатків, за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів. Відповідно до ч.11 ст.23 Бюджетного кодексу України забороняється без внесення змін до Закону про Державний бюджет збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальним фондами державного бюджету на: оплату праці працівників бюджетних установ за рахунок зменшення інших видатків; видатки за бюджетними програмами, пов`язаними з функціонуванням органів державної влади за рахунок зменшення інших видатків за бюджетними програмами.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2022 №245 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» повністю скорочено видатки розвитку ДСА України в обсязі 541,6 млн грн. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» для ДСА України на 2022 рік зменшено бюджетні призначення на 1574,1 млн грн за бюджетною програмою 0501020 «забезпечення, здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», у тому числі на оплату праці на 1418,5 млн грн.

Закон про державний бюджет утрачає чинність із завершенням бюджетного періоду (триває з 01.01 до 31.12 щороку). Державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно зі статтею 165 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі - Постанова № 289) затверджені: схема посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схема тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників ССО; схема тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам ССО затверджується ДСА України.

Відповідно до пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України від 26.08.2020 № 384 (далі - Порядок №384), грошове забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання. Згідно з п.4 Порядку № 384 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги (п.п. 5-7 Порядку № 384). Відповідно до пунктів 9-10 Порядку № 384 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно у межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення. Згідно з пунктом 15 Порядку №384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (п.17 Порядку №384).

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 цієї Конвенції якщо строк обчислений у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Відповідно до висновків Верховного Суду прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15 та від 08.10.2018 у справі №927/490/18).

Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 15.06.2020 № 26245/14036-33-20/8.1.2 в науковій літературі зазначається, що для позначення початкової і кінцевої дати, тобто певного періоду часу, у документах прийменник «з» треба вживати в парі з прийменником «до». Інколи, щоб увиразнити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник «включно», проте його вживання поряд з останньою датою недоречне (https://minjust.gov.ua/; https://radnuk.com.ua/praktyka_zakupivel/try-retsepty-uspishnoho-zavershennia-2021-roku/).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зазначав про необхідність виконання державою зобов`язань щодо виплати встановлених законодавством заробітної плати, пенсій та інших виплат, що фінансуються з державного бюджету. Верховний Суд України доходив висновків, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Верховний Суд висновує: суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, що не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи - такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив: закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України під час ухвалення рішення у типовій справі, що відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність - необхідні, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац 3 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Типовими ознаками справи визначено, що позивачем на час звернення до суду є співробітник ТУССО; відповідачем є територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони; предметом спору є додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168; спір виник унаслідок невиплати співробітнику ТУ Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168; предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року.

За характеристикою ознак у постанові ВПВС від 21.09.2023 за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22 справу за позовом ОСОБА_1 необхідно визнати типовою згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України.

Одноразова додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітника ТУССО.

Матеріали справи не містять звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю у контексті підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та/або Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 04.12.2019 року № 1132 «Про внесення змін до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (п.5).

Відповідач не заперечив право, яке позивач набув, починаючи з 24.02.2022 на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 під час, покликаючись на вжиті заходи для збільшення фінансування з метою забезпечення сприяння у реалізації прав працівника з огляду на відсутність бюджетних асигнувань у кошторисі ТУССО (проте відповідні розрахунки і докази щодо кошторису до суду не надав).

З 24 лютого 2022 року у співробітників Служби судової охорони виникло право на нарахування додаткової винагороди, виходячи з розміру 30000 грн щомісячно, з урахуванням висновків ВПВС у постанові від 21.09.2023 у зразковій справі №260/3564/23 за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, у тих співробітників, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи у відповідних районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди, виходячи з розміру 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Оскільки право на виплату додаткової винагороди співробітникам ССО згідно з Постановою № 168 зі змінами підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, то не може бути обмежене з підстав відсутності бюджетного фінансування, позаяк виплата передбачена чинним законодавством і особа має легітимні очікування у контексті майна і фінансових інтересів.

Зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 у частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» та конструкція норми «виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на величину додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» передбачає виплату додаткової винагороди за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило обчислення пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконану норму праці закріплене у п.14 Порядку №384, згідно з яким під час виплати співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Позивач і відповідач не надали до суду власні розрахунки і табелі обліку робочого часу щодо відпрацьованого часу з 24.02.2022 до 20.01.2023, проте у довідці за частину періоду окреслено не перебування позивача у відпустці, що має враховувати відповідач під час обчислення оплати праці позивача.

Філологічне (граматичне, текстове, мовне) тлумачення - це з`ясування змісту норми права через граматичний аналіз її словесного формулювання з використанням законів філології; ґрунтується на даних граматики, лексики і припускає аналіз слів, пропозицій, словесних формулювань юридичних норм (http://politics.ellib.org.ua/pages-1706.html). ОСОБА_2 розрізніє законодавче та філологічне тлумачення (http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/51300/21): за філологічного тлумачення аналізують слова (терміни), за законодавчого тлумачення аналізують не слова, а поняття, що вони позначають; з`ясовуються значення правової норми на базі юридичної науки, які можуть міститися в самому тексті закону у вигляді дефініцій цих понять, а також у роз`ясненнях судових інстанцій та наукових коментарях.

Логіка - формальна логіка, що застосовує математичні методи й спеціальний апарат символів і досліджує мислення за допомогою обчислень (https://r.donnu.edu.ua/bitstream/123456789/469/1/Словник_RD-Суч_лінгв_словник%20%281%29.pdf).

Величина - розмір, обсяг, протяжність чогось. Розмір - величина, обсяг чого-небудь в одному або в кількох вимірах; величина грошової оплати або винагороди за що-небудь; величина, масштаб якого-небудь явища; сила, міра вияву чого-небудь (https://slovnyk.ua/index.php?swrd).

Як відомо є виплати, що призначаються у розмірі з обчисленням до кратного прожиткового мінімуму; до кратності мінімальної зарплати; неоподаткованого мінімуму; у розмірі відсотків.

Під обчисленням варто розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення (висновок у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18 та від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19).

ВПВС у справі №910/4518/16 ЄДРСР 79684987 висновує: п.22 - відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондують із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, що власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; п.23 - винагорода або заробіток, що можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Є очевидним, що у постанові №168 не визначена фіксована сума (загальна кількість, сукупність чого-небудь; певна кількість грошей; результат додавання двох або кількох величин /https://slovnyk.ua/index.php), що не потребує додаткових / подальших обчислень з урахуванням відпрацьованого часу, перебування у відпустках, відрядженнях.

Відповідно до Інструкції № 114/8713 нарахування відображаються за календарний місяць (з першого до останнього числа місяця). Наприклад, суми нарахувань за час відпусток, на відміну від порядку фактичної виплати, розподіляються пропорційно часу, що припадає на дні відпустки у відповідному місяці (п.1.6.1). Якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, зокрема у зв`язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця, у якому були здійснені нарахування (п.1.6.2). Виплати, що не належать до фонду оплати праці: внески підприємств на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (п.3.1); допомоги та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування (3.2) - допомога по тимчасовій непрацездатності (оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації).

Відповідно до п.21 Постанови №168 (у редакції Постанови №793) на виконання якого прийнятий Порядок №396 керівник ДСА України визначає порядок і умови виплати додаткової винагороди, проте визначення у пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за іншими параметрами (величиною) виходить за межі наданих ДСА України повноважень. Згідно висновків Верховного Суду до спірних правовідносин не застосовуються положення Порядку №396 (п.75 у зразковій справі №260/3564/22).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), проте у рапорті позивач не просив видати наказ про встановлення винагороди.

Суд апеляційної інстанції у справі №580/3333/22 рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог про зобов`язання прийняти наказ про призначення співробітнику ССО додаткової винагороди у подібних правовідносинах - скасував.

Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області є належним відповідачем у справі за пред`явленим позивачем позовом, позаяк роботодавець - суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах у період з 24.02.2022 до 20.01.2023 з урахуванням для обчислення величини до 30000 гривень пропорційно у розрахунку на місяць за фактично відпрацьований час.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Між позивачем і ДСА України безпосередньо не виникло правовідносин, де би суб`єкт владних повноважень порушив права позивача, що підтверджується висновком Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22.

Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене постановою КМУ №168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в національній системи грошового забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Відповідач не довів правомірність бездіяльності у ненарахуванні позивачеві додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023 із обчислення сум до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за фактично відпрацьований час співробітником ТУССО.

Доказів, що на виконання абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області зобов`язане було прийняти наказ про встановлення позивачеві додаткової винагороди у період з 24.02.2022 до 20.01.2023 щодо різних бюджетних періодів у межах кошторисних призначень та наявних бюджетних асигнувань за відповідними КЕКВ 2112 (грошове забезпечення військовослужбовців), КЕКВ 2120 (нарахування на оплату праці) матеріали справи не містять.

Безпідставними є доводи позивача про зобов`язання нарахувати винагороду саме у сумі 30000 грн щомісячно, позаяк доказів про не перебування позивача у відпустці після 02.07.2022 до 20.01.2023 немає, що має відображатися в обліку відповідача за результатом обчислення винагороди.

Відмова Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області (податковий агент, страхувальник) у нарахуванні позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових грошового забезпечення позивача з підстави відсутності бюджетних асигнувань (без надання доказів фінансування, виконання кошторису, розрахунку економії коштів) є протиправною - порушує гарантоване Конституцією України право особи на повагу мирно володіти майном (легітимні очікування), що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 21.09.2023 у зразковій справі № 260/3564/22. Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 разом з положеннями статей 43 і 58 Конституції України, ч.5 ст.13, статей 161, 165 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», приписами Порядку №384 і Порядку №396, що належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Позивач не пропустив строк звернення до суду із цим позовом.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань (висновки Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №206/4411/16-а ЄДРСР 89869039).

Оцінивши докази і доводи сторін, представника позивача і пояснення третьої особи за встановлених обставин справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявні підстави для часткового задоволення позову. У частині вимоги щодо виплати щомісячно саме у сумі 30000 грн належить відмовити як передчасній, позаяк у справі відсутні документи про нарахування за фактично відпрацьований час з урахуванням відпусток (навчання, відрядження, тощо) позивача.

Верховний Суд у справі № 640/16224/19 (провадження № К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи.

Надаючи оцінку твердженню відповідача, що виплата додаткової винагороди можлива лише у межах виділених коштів як причину не виконання покладеного обов`язку роботодавця, страхувальника, податкового агента нарахувати додаткову винагороду за відсутності належного і достатнього (на думку відповідача) фінансування, суд визнає такі доводи необґрунтованими (за відсутності доказів ефективного використання кошторису) з урахуванням позиції ДСА України «про внутрішні резерви» і доходить висновку з урахуванням усіх критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, про часткову обгрунтованість позовних вимог позивача протиправної бездіяльності відповідача за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, позаяк у частині вимоги щодо протиправної бездіяльності з невиплати ненарахованої винагороди належить відмовити як такій, що не узгоджується з вимогами бюджетного законодавства у контексті повноважень керівника ТУССО за відсутності бюджетних асигнувань та з огляду на виконання пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України 26.08.2020 № 384.

Під час вирішення спору суд обирає спосіб захисту порушеного права, застосований Верховним Судом у зразковій справі: позовні вимоги належить задовольнити частково шляхом зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області здійснити нарахування до 30000,00 грн та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 до 20.01.2023 з обчисленням та сплатою податків, зборів, внесків у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення пропорційно в розрахунку на місяць за фактично відпрацьований час співробітником ТУССО і виконанням пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України від 26.08.2020 № 384.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI позивач може мати пільги щодо звільненння від сплати судового збору за подання позову про стягнення нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати.

Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №580/3892/22 ЄДРСР 107570192 зазначив - додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 є складовою заробітної плати, тому звільнений позивач від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивач ОСОБА_1 у адміністративному позові зазначав, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Питання сплати судового збору за вимогою зобов`язання роботодавця нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та одноразову грошову допомогу вирішували у справі № 420/13606/21 ЄДРСР 103132044, 103657652, 106068977, де позивачем сплачений судовий збір відповідно до квитанції.

Оскільки позовні вимоги сформовані про нарахування і виплату грошового забезпечення позивача відповідно до Постанови №168 за період проходження служби, то суд враховує характер службових обов`язків позивача і статус військовозобов`язаного, який відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивач судовий збір не сплачував, відповідач доказів понесених судових витрат не надав - судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.2, 5-16, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області (), третя особа - ДСА України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Черкаській області у не нарахуванні з обчисленням та сплатою податків, зборів, внесків у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення ОСОБА_1 за період виконання службових обов`язків з 24.02.2022 до 20.01.2023 під час дії режиму воєнного стану щомісячно додаткової винагороди у сумі до 30000,00 грн пропорційно у розрахунку за фактично відпрацьований час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами та з урахуванням виконання пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України від 26.08.2020 № 384.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області нарахувати з обчисленням та сплатою податків, зборів, внесків у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення ОСОБА_1 за період виконання службових обов`язків з 24.02.2022 до 20.01.2023 під час дії режиму воєнного стану щомісячно додаткової винагороди у сумі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку за фактично відпрацьований час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами з виконанням пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України від 26.08.2020 № 384, та виплатити з урахуванням сплачених коштів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам у справі:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Територіальне управління Служби судової охорони у Черкаській області [бульвар Шевченка 245, м. Черкаси, 18001, ];

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (01021, м.Київ, вул. Липська 18/5, ).

Рішення суду складене 18.01.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА