Справа № 160/18699/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема повітрянодесантна Січеславська бригада) про визнання протиправними дій та скасування наказу,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема повітрянодесантна Січеславська бригада) , в якому просить визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо винесення наказу №56 від 20.03.2023 та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за №56 від 20.03.2023, яким ОСОБА_1 визнано таким, що з 16.03.2023 самовільно залишив місце служби та припинення грошового забезпечення стосовно останнього.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідач, визнаючи наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину і позбавляючи його всіх видів забезпечення, порушив положення ч. 2 ст. 24 Закону України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. Чинним законодавством не передбачено видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
15.09.2023 від Військової частини НОМЕР_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач, посилаючись на абз. 2 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони №260 від 07.06.2018, п. 4 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022, зазначає, що видання командирами військових частин наказів по стройовій частині з метою обліку особового складу, зокрема з метою фіксації правових статусів військовослужбовців, відсутніх на службі (перебування у відпустці, у відрядженні, у лікувальному закладі, самовільне залишення частини або місця служби, перебування у полоні та ін) прямо передбачено чинним законодавством.
Частина 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентує питання призупинення військової служби військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, а не обліку таких військових.
Призупинення військової служби військовослужбовцю, який самовільно залишив місце служби, як визначено у ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється після внесення відомостей про таке самовільне залишення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і до процесу обліку особового складу не належить.
Видаючи наказ про зупинення виплати грошового забезпечення позивачу, відповідач вважає, що виконав вимоги абз. 2 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.
На переконання відповідача жоден нормативний акт, зокрема і Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017, не визначає, що облік факту відсутності військовослужбовця на службі у зв`язку з самовільним залишенням ним частини чи місця служби має здійснюватися виключно після проведення відносно такого військовослужбовця службового розслідування, чи провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 172-11 КУпАП, чи досудового розслідування або судового розгляду у кримінальному провадженні за ст. 407 КК України.
Від позивача 19.09.2023 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає безпідставними заперечення відповідача.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 мобілізований на військову служу з 14.11.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».
Як зазначає в позовній заяві позивач і не заперечує відповідач відповідно до наказу №44 від 14.11.2022 командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 був зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
За поясненнями позивача він виконував бойовий обов`язок в 3 батальйоні 9 роти. 15.03.2023 роту охорони начебто вивели на 3 лінію для того, щоб охороняти військову техніку. Проте опинились на «нульовій» позиції в смт. Тернова Харківської області. В той самий день, командир батальйону надав наказ, що «…хто має проблеми зі здоров`ям можуть здати зброю та їхати до пункту постійної дислокації військової частини для з`ясування обставин їх мобілізації з наявними фізичними недугами, а також проходження ВЛК.». ОСОБА_1 здав зброю та власним ходом повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Вже 20.03.2023 прибув до розташування військової частини, написав рапорт на проходження ВЛК. На момент 07.04.2023 направлення на ВЛК було готове, ОСОБА_1 його не віддали, пояснюючи тим, що він самовільно залишив частину.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2023 №56 підпунктом 101.11 п.101 наказано вважати таким, що вибув: самовільно залишив місце служби з району безпосередньої участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) призначених рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України з 16 березня 2023 року. Припинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 16 березня 2023 року. Знято з продовольчого забезпечення за нормою №1 (каталог) з 18 березня 2023 року, солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону.
Підставою для прийняття наказу був рапорт підполковника ОСОБА_2 (вх №1720/32 від 20.03.2023).
Представником позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 був направлений адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії наказів (виписки з наказів) про проходження військової служби ОСОБА_1 , переміщення по службі, накладення стягнень тощо, а також матеріали службових розслідувань щодо останнього як особи, що залишила самовільно військову частину НОМЕР_1 . Повідомити, чи подавав рапорт ОСОБА_1 на проведення йому ВЛК, чи виготовлено це направлення.
Листом №691/Вих ЗПІ/294 від 24.06.2023 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 14.03.2023 вибув у Донецьку область Краматорський район до Лиманської міської територіальної громади для забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, але вже о 06:00 16.03.2023, без зброї, діючи в умовах воєнного стану, самовільно залишив район розташування підрозділу в н.п. Лиманської міської територіальної громади Донецької області, та без поважних причин по теперішній час, ухиляється від військової служби.
27.05.2023 представник позивача звернувся зі скаргою до Міністра оборони України, командира Військової частини НОМЕР_4 Східного територіального управління військової служби правопорядку, командира Військової частини НОМЕР_5 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » , провести перевірку законності винесення наказу стосовно військовослужбовця солдата 9 роти 3 батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як особи, що самовільно залишила Військову частину.
Провести перевірку щодо відмови Військової частини НОМЕР_1 видати направлення на проходження ВЛК ОСОБА_1 .
У відповідь листом №6240/1 від 29.06.2023 Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку Міністерства оборони України повідомлено, що посадовими особами тимчасової військової комендатури м. Лиман Донецької області у ввіреній зоні діяльності було проведено перевірку за фактом можливих протиправних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 відносно солдата ОСОБА_1 .
В ході перевірки встановлено, що з 16.03.2023 по теперішній час солдат ОСОБА_1 рахується як такий, що самовільно залишив місце розташування підрозділу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону Військової частини НОМЕР_1 на території Лиманської МТГ Краматорського району Донецької області.
За зазначеним фактом було повідомлено до вищого штабу (довідка-доповідь вих №691/1249/7 від 17.03.2023) і призначено проведення службового розслідування.
Командир Військової частини НОМЕР_1 зазначив, що солдат ОСОБА_1 не отримував дозвіл (наказу, розпорядження) від своїх безпосередніх командирів на вибуття за межі тимчасового розташування підрозділу, що сприяло вищевказаному факту, командуванню військової частини не відомо.
За результатами розшуку встановити місцезнаходження військовослужбовця не вдалося. Станом на 28.06.2023 солдат ОСОБА_1 до розташування військової частини не повернувся.
З витягу із акту службового розслідування №2171 від 05.04.2023 вбачається, що в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, а саме самовільне залишення розташування підрозділу з метою ухилення від виконання службових обов`язків, вчинене в умовах воєнного стану.
За підсумками службового розслідування, враховуючи, що в діях солдата ОСОБА_1 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, командиру 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 до 06.04.2023 підготувати, а заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення направити повідомлення про вчинення військовослужбовцями кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, а також копії акту та матеріалів службового розслідування до територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ.
Позивач вважає, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 №56, яким ОСОБА_1 визнано таким, що з 16.03.2023 самовільно залишив місце служби та припинення грошового забезпечення, підлягає скасуванню.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
За приписами ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»(Дисциплінарний статут ЗСУ).
Згідно ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
За приписами ст.ст. 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Системний аналіз наведених норм, свідчить про те, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Згідно з вимогами ст. 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» внесено зміни в т.ч. у Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затвердженому Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" та передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту.
Положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII встановлено, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Суд зазначає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідачем не надано доказів щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей стосовно кримінального провадження відносно ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення частини або місця служби).
Надаючи оцінку спірному наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2023 №56, яким встановлено факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, суд зазначає, що відповідно до п.21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог вказаного Положення визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказ Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Згідно з абз.2 п.1.4. Розділу 1 цієї Інструкції до загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вказаних норм, у зв"язку з виявленням факту самовільного залишення місця служби з району безпосередньої участі в бойових діях в районі населенного пункту Лиманської міської територіальної громади Донецької області стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 солдата ОСОБА_1 , підполковником ОСОБА_2 командиру Військової частини НОМЕР_1 надано рапорт (вх №1720/32 від 20.03.2023) .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2023 №56 солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону, визначено вважати таким, що з 16.03.2023 самовільно залишив військову частину. Припинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 16.03.2023 року.
Отже, спірним наказом лише встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.
При цьому, питання про призупинення військової служби позивача спірним наказом не вирішувалось.
Як зазначалось вище, призупинення військової служби здійснюється у наведеному порядку, зокрема, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак доказів здійснення таких заходів, суду не надано.
Крім того, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абз.5 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ).
Як установлено судом, зокрема з відповіді на адвокатський запит від 29.06.2023 з часу прийняття спірного наказу (20.03.2023) позивача не звільнено від виконання службових обов`язків за посадою.
Вказане свідчить, що оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 №56 позивачу не призупинено військову службу, а лише зафіксовано факт самовільного залишення ним військової служби.
Тому доводи позивача про призупинення військової служби та порушення відповідного порядку, суд вважає необґрунтованими.
Суд також зазначає, що матеріалами справи, що розглядається підтверджується перебування позивача з 20.03.2023 року поза місцем служби.
Також, факт самовільного залишення позивачем місця служби підтверджений результатами службового розслідування відображеного в акті №2171 від 05.04.2023.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 №56 в частині встановлення факту самовільного залишення позивачем місця служби є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо наказу №56 від 20.03.2023 в частині припинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини з 16.03.2023 , суд зазначає таке.
Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до п.14 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022.
Таким чином, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 №56 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.
Проте, судом враховано, що поняття "припинення виплат ..." та поняття "призупинення виплат..." не є тотожними. "Припинити.."- завершити, дійти кінця, закінчити..., тоді як "призупинити.."- тимчасово зупинити, затримати..., з подальшим поновленням дії, рішення тощо..
Крім того, абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 визначено, що виплата військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, грошового забезпечення призупиняється, а не припиняється та поновлюється з дня повернення військовослужбовця до місця служби.
Таким чином, суд вважає за необхідне змінити формулювання наказу №56 від 20.03.2023 командира військової частини НОМЕР_1 в частині припинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 16 березня 2023 року солдатом ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальону, замінивши слово "припинити" на слово "призупинити".
Відповідно до ч. 1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір», а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статями 139,243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Змінити формулювання наказу №56 від 20.03.2023 командира військової частини НОМЕР_1 в частині припинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 16 березня 2023 року солдатом ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальону, замінивши слово "припинити" на слово "призупинити".
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона