Справа № 120/16128/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2024 р. Справа № 120/16128/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 2) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії від 29.09.2023 ПС №20.

Відтак, з метою скасування вищевказаного рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 16.01.2023 переведення позивача із пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 11.11.1999 по теперішній час, позивач звернулася до суду.

Ухвалою від 30.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

03.11.2023 до суду представником позивача подана позовна заява в новій редакції, в якій уточнені позовні вимоги відповідно до суб`єктного складу відповідача.

Ухвалою від 08.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

08.12.2023 відповідач 2 подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з рішенням від 29.09.2023 № 20 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, оскільки відсутні правові підстави.

Відповідач 2 зазначив, що згідно із записами трудової книжки, позивач працює в Державній податковій інспекції з 11.11.1999 року по теперішній час, а з 01.08.2000 року присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ рангу", з 01.08.2003 року "Інспектор податкової служби ІІ рангу", з 30.07.2005 року "Інспектор податкової служби І рангу", з 13.04.2012 "Радник податкової служби ІІІ рангу", з 01.01.2014 "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".

На думку відповідача 2, у період роботи в органах державної податкової інспекції позивач обіймала посади, за якими присвоювались спеціальні звання, а не ранги державного службовця, такі посади згідно з розпорядженням Кабінетів Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, а відтак не зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

12.12.2023 представник позивача подав розрахунок понесених судових витрат та просив стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

03.01.2024 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що основним критерієм, за яким визначається віднесення тієї чи іншої посади до відповідних категорій посад державних службовців, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XI.

На день набрання чинності Закону № 889-VIII позивач не перебувала на посадах державного службовця, стаж роботи на яких надав би їй право на призначення пенсії за вказаним законом.

Відтак, оскільки позивачу згідно ст. 343.1 Податкового кодексу України присвоювались спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання відповідно до ст. 343.1 надбавка за ранг державного службовця не виплачується і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XI.

Статтею 343.3 Податкового кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. З огляду на це, період роботи у органах Державної податкової служби та Державної фіскальної служби не може бути врахований як період роботи на посадах державної служби.

05.01.2024 відповідач 1 подав клопотання про зменшення витрат представника позивача на оплату правничої допомоги та зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю цієї справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

25.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії із звичайної пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця (а.с. 28-29)

Подання заяви про перерахунок пенсії було обумовлено тим, що згідно із пунктами 10 та 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII Про державну службу від 10 грудня 2015 року на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІ від 16 грудня 1993 року Про державну службу мають права особи, які на день набрання чинності Законом України № 889-VIII:

- мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах держаних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Станом на дату набуття чинності цим законом позивач займала посаду державного службовця та мала більше ніж 10 років стажу на посаді державної служби, оскільки працює у Державній податковій інспекції з 11.11.1999.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії від 29.09.2023 № 20 (а.с. 30-31).

У рішенні вказано, що згідно записів трудової книжки позивача вона працює в Державній податковій інспекції з 11.11.1999 року по теперішній час, а з 01.08.2000 року присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ рангу", з 01.08.2003 року "Інспектор податкової служби ІІ рангу", з 30.07.2005 року "Інспектор податкової служби І рангу", з 13.04.2012 "Радник податкової служби ІІІ рангу", з 01.01.2014 "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".

Оскільки, у період роботи в органах державної податкової інспекції позивач обіймала посади, за якими присвоювались спеціальні звання, а не ранги державного службовця, такі посади згідно з розпорядженням Кабінетів Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, а відтак не зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, тому звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закону № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" N 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 р. за результатом розгляду зразкової справи № 822/524/18.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (далі Закон № 509-XII) (чинного до 19.11.2012), правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Частина сьома статті 15 Закону № 509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону № 509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частина четверта статті 15 Закону № 509-XII передбачає, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 509-XII, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з абз. 2 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (чинного до набрання законної сили Законом № 889-VIII, далі Порядок № 283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів

Згідно із відомостями із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , 11 листопада 1999 року позивач була прийнята на посаду старшого державного податкового ревізора; 11 листопада 1999 року прийняла присягу державного службовця; 01 червня 2000 року переведена на посаду старшого податкового ревізора; 13 лютого 2001 року переведена на посаду головного державного податкового ревізора; 05 листопада 2001 року була переведена до Державної податкової інспекції в м. Маріуполь; 01 серпня 2000 року позивачу було присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу»; 06 листопада 2001 року прийнята по переводу на посаду головного державного податкового інспектора»; 21 січня 2002 року була переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу організації перевірок відшкодування ПДВ»; 13 червня 2002 року переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора; 02 грудня 2002 року переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора; 01 серпня 2008 року позивачу було присвоєно звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу»; 01 січня 2005 року було переведено на посаду начальника відділу організації перевірок відшкодування ПДВ у зв`язку із реорганізацією структури Державної податкової інспекції; 11 липня 2005 року позивача було переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора; 15 вересня 2005 року у зв`язку із зміною організаційної структури була переведена на посаду головного державного податкового ревізора - інспектора відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов`язкових платежів); 04 листопада 2005 року переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора сектору документальних перевірок відділу контрольно-перевірочної роботи; 16 листопада 2005 року була переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб; 14 березня 2012 позивача було переведено до Маріупольської ОДПУ Донецької області Державної податкової служби; 15 березня 2012 року в порядку переведення позивача було призначено на посаду начальника відділу адміністрування податку на прибуток; 13 квітня 2012 року було присвоєно чергове спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу»; 01 липня 2012 року у зв`язку із реорганізацією в порядку переведення позивач була призначена на посаду начальника відділу на прибуток»; 01 липня 2013 року позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця; 01 січня 2012 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу»; 03 серпня 2015 року у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання, призначена по переводу на посаду начальника відділу податку на прибуток місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб; 01 лютого 2016 року у зв`язку із змінами в організаційній структурі та штатному розписі була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток; 05 травня 2016 року була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора; 01 серпня 2016 року була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток; 15 червня 2017 року була звільнена в порядку переведення до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області; 15 червня 2017 року була призначена на посаду головного державного ревізора; 26 липня 2017 року була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток території обслуговування Маріупольської ОДПІ; 02 жовтня 2017 року була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток Маріупольського управління; 21 серпня 2019 року позивач була звільнена в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС в Донецькій області, Начальник управління по роботі з персоналом; 22 серпня 2019 року призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізораінспектора відділу податків і зборів юридичних осіб Маріупольського управління; 22 серпня 2019 року позивачу було присвоєно 6 ранг державного службовця; 05 січня 2021 року звільнена в порядку переведення до Головного управління ДПС у Донецькій області до відокремленого підрозділу Державної податкової служби, п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу»; 06 січня 2021 року призначена в порядку переведення з Головного управління ДПС у Донецькій області на посаду головного державного ревізора-інспектора Маріупольського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків; 22 жовтня 2021 року посаду позивача було перейменовано на головний державний інспектор у зв`язку із зміною штатного розпису; 09 листопада 2022 року була звільнена в порядку переведення до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу»; 10 листопада 2022 року була призначена на посаду головного державного інспектора відділу адміністрування ПДВ (а.с. 47-64).

Зважаючи на те, що як Законом № 889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів № 3723-XII, № 509-XII та Порядку № 283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивач з 11.11.1999 безперервно працює в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.

Щодо посилань відповідачів на те, що займані позивачем посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, оскільки їй як посадовій особі контролюючих органів присвоювались спеціальні звання, а не ранги державної служби, варто зазначити таке.

Згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

01.07.2013 позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця, 22.08.2019 присвоєно 6 ранг державного службовця, також ОСОБА_1 з 01.08.2000 року присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ ранку", з 01.08.2003 року "Інспектор податкової служби ІІ рангу", з 30.07.2005 року "Інспектор податкової служби І рангу", з 13.04.2012 "Радник податкової служби ІІІ рангу", з 01.01.2014 "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок № 839).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Відступів від зазначеної правової позиції Верховний Суд не здійснював.

У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі № 539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 Податкового кодексу України та Порядку № 283.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного, суд встановив, що відповідачі під час розгляду заяви позивача безпідставно виходили з того, що у неї відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посади державної служби, вважаючи, що основним критерієм зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі - Порядок № 229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Враховуючи викладене, період роботи позивача в податкових органах з 11.11.1999 по теперішній час зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом України "Про державну службу".

Отже, станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) позивач обіймала посаду державної служби і її стаж роботи на посадах, які відносяться до посад державної служби, становив більше 10 років (з 11.11.1999 по 25.09.2023 (дата звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії).

Обставини досягнення позивачем пенсійного віку та наявність у неї необхідного страхового стажу відповідачі не заперечують.

У зв`язку з цим, враховуючи досягнення позивачем пенсійного віку, наявність у позивача достатнього страхового стажу та стажу державної служби станом на 01.05.2016 понад 10 років та той факт, що станом на 01.05.2016 позивач обіймала посаду державної служби, суд підсумовує, що станом на момент звернення до відповідача з заявою позивач мала право на призначення її пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, то суд враховує положення ч. 3 ст. 45 Закону № 1058, відповідно до яких переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви. Оскільки заява позивача про переведення пенсії подана нею 25.09.2023, тому суд вважає за можливим покласти на відповідача обов`язок щодо переведення позивача на пенсію за віком державного службовця з 25.09.2023, а не з 16.01.2023, як помилково вважає представник позивача.

З огляду на вказане, дослідивши подані матеріали та проаналізувавши зазначені вище правові положення, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії від 29.09.2023 ПС №20 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 25.09.2023 переведення позивача із пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 11.11.1999 по 25.09.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто при зверненні до суду з цим позовом позивач повинна була сплатити судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Разом з тим, згідно з квитанцією від 16.10.2023, позивач сплатила судовий збір в розмірі 3220,80 грн.

Таким чином, позивач внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, та переплатила 2147,20 грн.

Однак з власної ініціативи суд не може вирішити питання про повернення позивачу вказаної суми, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України переплачена сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду тільки на підставі клопотання особи, яка його сплатила.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 536,80 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Щодо стягнення з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем (далі - Клієнт) та адвокатом Кухаром О.І. (далі - Адвокат) укладено Договір про надання юридичних послуг від 05.10.2023 (далі - Договір).

Згідно п. 1 Договору Адвокат зобов`язується надавати правові послуги Клієнту з підготовки нормативно-правової бази, підготовки доказів, копій доказів, складання та подання позовної заяви до окружного адміністративного суду про призначення пенсії як державному службовцю та представництво інтересів у суді першої інстанції Клієнта у даній справі.

Адвокат гарантує збереження конфіденційної інформації Клієнта, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням цього Договору та сприяння досягненню сприятливого для Клієнта результату.

Вартість послуг Адвоката складає 20000,00 грн (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, вказаний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до виконання. Обов`язки по виконанню Договору у Адвоката наступають з моменту сплати 50% коштів, вказаних у п. 2 цього Договору.

Згідно Акту приймання - передачі обов`язків з виконання договору про надання юридичних послуг від 05.10.2023, адвокат Кухар О.І. передав, а адвокат Рябов Д.С. прийняв обов`язки з виконання Договору про надання юридичних послуг від 05.10.2023.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З опису виконаних робіт (наданих послуг) слідує, що за Договором про надання юридичних послуг були проведені такі роботи (надано такі послуги)

- здійснення аналізу законодавства із спірних правовідносин - 2500,00 грн;

- здійснення аналізу судової практики Верховного Суду із спірних правовідносин - 2500,00 грн;

- надання усних консультацій клієнту, пов`язаних із веденням судової справи - 3000,00 грн;

- підготовка та направлення позовної заяви, підготовка додатків до позову - 12000,00 грн. Всього на суму 20000,00 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій від 06.10.2023 № 06/10/2023 та від 13.10.2023 № 13/10/2023 позивач сплатила юридичні послуги в сумі 20000,00 грн.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

В той же час, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що заявлений розмір судових витрат є неспівмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Тому просить відмовити у поданій заяві в повному обсязі.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що вказує на її малозначність; виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, суд вважає розмір вартості наданих послуг є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на викладене, враховуючи предмет спору, обсяг адвокатських послуг, враховуючи заперечення відповідача, беручи до уваги категорію та складність справи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зменшення суми витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу до 2000,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії від 29.09.2023 ПС №20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 25.09.2023 переведення ОСОБА_1 із пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до пункту 10 розділу XI Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 11.11.1999 по 25.09.2023 (дата звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ-13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005);

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063, площа Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна