Справа № 260/5731/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/5731/23 пров. № А/857/20816/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в справі №260/5731/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення 25.09.2023 року, 11:39 год.,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 05.10.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, Управління), в якому просив:

1. Визнати протиправним дії Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування позивачу довідок від 15.06.2011 р. № 236; від 31.05.2011 р. № 195 при розрахунку пенсії та скасувати акт зустрічної перевірки №652 від 24.10.2019 р;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести позивачу ОСОБА_1 , перерахунок пенсії з урахуванням довідок: від 15.06.2011 р. № 236; від 31.05.2011 р. № 195, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який було призначено при первісному нарахуванні пенсії у розмірі 2,26685, починаючи з 01.05.2020 р. (з дня перерахунку).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року було закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо скасування акту зустрічної перевірки № 652 від 24 жовтня 2019 року.

Зазначена ухвала не є предметом апеляційного перегляду в межах цього апеляційного провадження.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення ОСОБА_1 індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 2,26685 до 1,82860 протиправними.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

Також стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн та судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року, яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як одержувач пенсії по віку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області проведено інвентаризацію пенсійних справ в тому числі і пенсійної справи позивача.

Час проведення інвентаризації було виявлено необхідність проведення перевірки достовірності видачі довідок № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року, оскільки в окремих місцях коефіцієнт заробітку склав 5, 6.

На підставі службової записки Мукачівського відділу обслуговування громадян Головного управління головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи № 3 ОСОБА_2 проведено перевірку щодо перевірки достовірності довідок № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року, виданих позивачеві.

За результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії гр. ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с. 71, 72).

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідачем встановлено переплату позивачеві в сумі 57117,68 грн за період з 09 червня 2011 року по 31 травня 2020 року, на підставі чого 09 вересня 2020 року прийнято рішення № 520 про утримання надміру виплачених сум з ОСОБА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 260/3694/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року про утримання надміру виплачених сум пенсій. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області повернути ОСОБА_1 суму пенсії утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року (а.с. 24-29).

На виконання рішення суду відповідач повернув ОСОБА_1 суму пенсії утриманої на підставі рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області № 520 від 09 вересня 2020 року, з 01 червня 2021 року припинив проведення утримань з пенсії. Однак, починаючи з 01 травня 2020 року зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 2,26685 до 1,82860.

Листом Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області 15 червня 2022 року позивача було повідомлено, що за результатами проведеної зустрічної перевірки було складено акт № 652 від 24 жовтня 2019 року яким встановлено, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с. 10-12).

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 40 частини 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту Закон України № 1058-IV) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (стаття 40 частина 1 абзац 5 Закону України № 1058-IV).

Стаття 41 Закону України № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 43 частини 1 Закону України № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із статтею 44 частиною 3 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Із аналізу зазначених положень законодавства слідує, що підставою для проведення розрахунку пенсії згідно із статтею 40 частиною 1 Закону України № 1058-IV на основі довідки про заробітну плату, є підтвердження відомостей про таку заробітну плату - первинними чи іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату тим підприємством, де працював заявник.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку), затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок № 22-1).

Згідно із пунктом 2.1 підпунктом 3 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

За правилами пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як одержувач пенсії по віку.

При призначенні пенсії в розрахунок заробітку для обчислення пенсії позивача було включено дані, наведені в архівній довідці про заробітну плату від 15 червня 2011 року № 236, виданій Архівним відділом Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області за період роботи в Мукачівській птахофабриці з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1989 року та архівній довідці про заробітну плату від 31 травня 2011 року № 195, виданій Архівним відділом Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області за період роботи в Мукачівській птахофабриці з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року (а.с. 16).

Архівною довідкою про заробітну плату від 29 вересня 2020 року № 07-03/134, підтверджуються відомості про суми заробітної плати позивача, які були зазначені у вищевказаних архівних довідках (а.с. 15).

Як зазначалося вище, актом № 652 від 24 жовтня 2019 року зафіксовано, що суми заробітної плати вказані у довідці № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року виданих для обчислення пенсії гр. ОСОБА_1 за період з січня 1983 року по березень 1990 року встановлені розбіжності за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року. В довідках про заробітну плату № 195 від 31 травня 2011 року та 236 від 15 червня 2011 року за період з вересня 1987 року - грудень 1990 року встановлено сальдо на початок місяця (а.с.а.с. 71, 72).

Згідно із пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку № 22-1 у разі виявлення під час інвентаризації порушень законодавства рішення про призначення (перерахунок, утримання, відрахування) пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) переглядаються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 49 частини 3 Закону України № 1058-IV, у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Таким чином, законодавцем передбачено необхідність ухвалення, зокрема, відповідачем відповідного рішення перегляду розміру та підстав для виплати пенсії.

Як зазначалося вище рішення, яке було увалене відповідачем на підставі перевірки, за результатами розгляду акту № 652 від 24 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було скасоване.

Також судом зауважується, що в обґрунтування відзиву відповідач зазначає про те, що в довідках від 31 травня 2011 року № 195 та від 15 червня 2011 року № 236 не вірно зазначені суми нарахованої заробітної плати з 1987 року по 1990 року (в суми для призначення пенсії включено сальдо на початок місяця).

Водночас, зазначені обставини не свідчать про недостовірність зазначених у вказаній довідці відомостей і не вказують на порушення законодавства, а відтак не можуть бути підставою для перерахунку пенсії позивача без урахування зазначених довідок.

Окрім того, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, обґрунтованість видачі підприємствами, установами, організаціями поданих для призначення пенсії документів та достовірність поданих відомостей про особу перевіряються пенсійним органом під час прийняття документів для призначення або перерахунку раніше призначеної пенсії.

Крім того, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за відомостями, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі№ 2-а/576/29/14, та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 2а-6873/11.

При цьому, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за перерахунком пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами, також у випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що подані позивачем довідки № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року відповідають вимогам Порядку № 22-1 і підтверджені первинними документами, які прийняв відповідач без зауважень і які відповідають відомостям трудової книжки позивача за спірний період щодо його прізвища, ім`я, по батькові та займаної ним посади, тому мають враховуватися пенсійним органом при здійсненні розрахунку заробітку для його пенсії за віком.

Крім того, доказів, які б спростовували факт, що позивач не отримував заробітну плату у відповідних розмірах, відповідачем не надано.

Таким чином, надані позивачем довідки № 195 від 31 травня 2011 року та № 236 від 15 червня 2011 року до пенсійного органу для обчислення пенсії, на момент розгляду справи є підставою для врахування відповідачем сум заробітної плати, зазначених в останніх при обчисленні пенсії позивачу.

Пенсійним органом не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували, що Пенсійним органом вчинялися будь-які дії щодо встановлення достовірності документів про заробітну плату чи витребування таких довідок.

Також, відповідач при неврахуванні даних зазначених у вищенаведених довідках не встановив у чому саме полягає недостовірність поданих відомостей про позивача, а також не зазначив, якими первинними документами стверджено зазначену недостовірність, як того вимагає стаття 44 частина 3 Закону України 1058-VI та пункт 4.2 розділу IV Порядку 22-1

В даному контексті слід зазначити, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження, а тому неможливість проведення перевірки правомірності видачі довідок не дає підстав для не зарахування останніх при призначенні пенсії.

Крім того, доказів, які б спростовували факт, що позивач не перебував у трудових відносинах та не отримував вказану у документах заробітну плату у відповідних розмірах, відповідачем не надано.

Таким чином, надані позивачем довідки до пенсійного органу для обчислення пенсії, на момент розгляду справи є підставою для врахування відповідачем сум заробітної плати, зазначених в останніх при обчисленні пенсії позивачу, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії позивача, відновивши нарахування пенсії в розмірі, який проводився до проведеного перерахунку із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати у розмірі 2,26685, починаючи з 01 травня 2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 частини 1 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (стаття 134 частина 2 КАС України).

Відповідно до статті 134 частини 3 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 134 частиною 4 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 134 частин 5-7 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 139 частиною 7 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Лозінською О.О. 04 липня 2023 року укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 91).

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано Акт виконаних послуг від 04 липня 2023 року у якому детально зафіксований перелік робіт та вартість таких (а.с. 90).

Відповідно до квитанції про сплату винагороди (гонорару) від 18 серпня 2023 року позивач оплатив гонорар в розмірі 15000 грн (а.с. 89).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції підставно врахував, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката пов`язаною з складністю справи - справа належить категорії незначної складності, враховує час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом позивачу послуг та виконаних робіт, ціну позову та значенням справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, про стягнення із бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 6000 грн., оскільки така є достатньою, співмірною і пропорційною до предмету спору.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в справі №260/5731/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17 січня 2024 року.