Справа № 460/21305/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дорошенко Н.О.

16 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/21305/23 пров. № А/857/22164/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 460/21305/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.09.2023р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якому просила суд:

- визнати протиправними дії щодо повернення виконавчого листа №1, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 18.07.2023р. у справі №817/395/18, без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- зобов`язати прийняти виконавчий лист №1, виданий Рівненським окружним адміністративним судом 18.07.2023р. у справі №817/395/18, до виконання на підставі п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.10.2023р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.10.2023р. скасувати та постановити постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2023р за результатами розгляду адміністративної справи №817/395/18 Рівненський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №1.

Із змісту вказаного виконавчого листа видно, що суд зобов`язав Мізоцьку селищну раду Здолбунівського району Рівненської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 27 листопада 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташована на території АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

Рішення у справі № 817/395/18 набрало законної сили 16 квітня 2020 року.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання: протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (17 квітня 2023 року).

18.07.2023р. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/395/18 замінено сторону у виконавчому листі у справі №817/39518, ОСОБА_2 її правонаступником - Голубінська Л.Гр.

ч.4 ст. 78 КАС України чітко передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

28.07.2023р. ОСОБА_1 направила до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поштовим відправленням виконавчий лист №1, виданий Рівненським окружним адміністративним судом 18.07.2023р. у справі №817/395/18, заяву про примусове виконання виконавчого листа та ухвалу суду від 18.07.2023р. про заміну сторони виконавчого провадження.

Одночасно, у заяві про прийняття виконавчого документа до виконання ОСОБА_1 вказувала про те, що строк пред`явлення виконавчого листа не пропущено в силу п.10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження".

Вказані документи відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав 31.07.2023р.

01.09.2023р. державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомленням повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання з підстав пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ.

ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:

-виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ).

ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.ч. 5, 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

ч.ч.1,2 ст.63 Закону «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що виконавчий документ надійшов до відповідача 31.07.2023р.

Відповідно до повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виконавчий лист 01.09.2023р повернуто позивачу у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Із змісту п.2 ч.4 ст.4 Закону «Про виконавче провадження» видно, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порушуючи норми п.2 ч.4 ст.4 Закону «Про виконавче провадження» орган державної виконавчої служби повернув виконавчий документ стягувачу лише 01.09.2023р.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч.1 ст.12 Закону «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

п.10-2 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, станом на час пред`явлення виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 18.07.2023р. у справі № 817/395/18, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено не було, оскільки станом на момент перегляду вказаного рішення в суді апеляційної інстанції діє воєнний стан.

Колегією суддів встановлено, що стягувач не пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому, у державного виконавця відсутні визначені законом підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження, винісши відповідну постанову.

п.8 ч.1 ст. 238 КАС України імперативно передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що державний виконавець жодним чином не виправив допущеного порушення прав та законних інтересів стягувача, оскільки на час вирішення судового спору питання відкриття виконавчого провадження не вирішене, як і не надано відповідних доказів про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом виданого Рівненським окружним адміністративним судом 18.07.2023 у справі № 817/395/18.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову у спосіб визначений судом першої інстанції з метою відновлення порушеного права позивача.

ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 460/21305/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 16.01.2024р.