Справа № 120/11339/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2024 р. Справа № 120/11339/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області, відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначила, що 10.07.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою і документами щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Листом №0200-0307-8/72281 від 20.07.2023 Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №2 (сервісний цент) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив позивача про те, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №91 від 18.07.2023 у їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 26 та ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 91 від 18.07.2023 не погоджується та вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.

Ухвалою від 31.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

16.08.2023 до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується із заявленими вимогами у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2022 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Страховий стаж позивача становить 26 років 3 місяці 08 днів.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються дружина (чоловік), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник відповідача-1 вважає, що оскільки на підставі наданих документів та відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача складає 26 років 3 місяці 08 днів, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

17.08.2023 через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву , в якому останній не визнав пред`явлений позивачем позов та заперечував проти його задоволення, посилаючись на наступне.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058, при цьому право на призначення пенсії за віком обумовлене не лише досягненням відповідного віку, а й наявністю відповідного страхового стажу, так зокрема, частиною першою зазначеної статті встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Отже, частинами другої та третьої статті 26 Закону № 1058 визначено необхідний стаж (кількість років) для призначення пенсії, за умови досягнення особою 60, 63 та 65 років.

Відповідно до частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача-2 вважає, що позивач набуде право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника після досягнення віку 63 років.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що ОСОБА_1 10.07.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою і документами щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Листом №0200-0307-8/72281 від 20.17.2023 Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №2 (сервісний цент) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив позивача про те, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №91 від 18.07.2023 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Страховий стаж заявниці становить 26 років 3 місяці 8 днів.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника. Непрацездатними членами сім`ї вважаються дружина (чоловік), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ст.26 цього Закону право на призначення пенсії після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 32 грудня 2021 року - не менше 29 років.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.36 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №91 від 18.07.2023 не погоджується та вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, за змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону №1058-ІV(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою закону визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІVчоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років визначається як загальний пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок.

За таких обставин позивач, як дружина померлого годувальника, яка на час звернення до відповідача-2 із заявою від 10.07.2023 про призначення пенсії у зв`язку втратою годувальника досягла 61-річного віку, тобто передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» віку, у розумінні приписів пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-ІV є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її чоловіка), тому має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Висновок відповідача-1, покладений в основу рішення №91 від 18.07.2023 про відмову у призначені пенсії, щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, суд вважає помилковим, оскільки положення статті 36 Закону №1058-ІV, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язує право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця.

Інших підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідачем-1 не зазначено, а рішення №91 від 18.07.2023 не містить.

Щодо дати призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.9 р. І Порядку №22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до ч. 3 ст.45 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Отже, виходячи з наведеного, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника заявник повинен надати до пенсійного органу відповідну заяву про призначення пенсії з визначеними законодавством документами. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Крім того, у випадку подання заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника протягом 12 місяців з дня смерті такого годувальника, така пенсія призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника. Якщо ж особа звертається понад визначений строк пенсія призначається з дня звернення особи із заявою про призначення пенсії. Тобто визначальним аспектом в питанні дати призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є дата звернення особи із заявою про призначення вказаної пенсії.

Днем смерті годувальника є 22.01.2000, а позивач звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника 10.07.2023, що перевищує термін 12 місяців з дня смерті такого годувальника. Отже, в даній справі пенсію має бути призначено з дня звернення особи із заявою про призначення пенсії, тобто з 10.07.2023.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовляючи у призначені позивачеві пенсії по втраті годувальника, допустило протиправні дії, що призвели до порушення права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника, відтак з метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.07.2023 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визначаючись щодо вимоги про звернення судового рішення в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (абз. 1 ч. 1 ст. 373 КАС України).

Разом із тим перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначено статтею 371 КАС України.

Натомість суд враховує, що дана норма передбачає негайне виконання рішень суду про "стягнення" відповідних виплат, а не про зобов`язання відповідача до їх нарахування та послідуючої виплати. Тобто, саме у випадку постановлення судом рішення про стягнення на користь позивача відповідних виплат пенсій, суд може визначити конкретну суму стягнення за один місяць та в цій частині допустити рішення до негайного виконання.

Разом із тим, обраний у цій справі спосіб захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.07.2023 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить, що належну до нарахування та виплати суму пенсії повинен визначити сам відповідач в процесі виконання рішення суду після набрання ним законної сили.

Суд звертає увагу заявника, що передумовою для нарахування та виплати позивачу сум пенсійних виплат є обов`язок органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію відповідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який у відповідача виникне за наслідками набрання цим рішенням законної сили.

При цьому положення статті 371 КАС України не передбачають можливість звернення до негайного виконання судового рішення в частині обов`язку суб`єкта владних повноважень призначити особі пенсію чи іншу соціальну виплату.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для звернення судового рішення до негайного виконання, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1073,60 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №91 від 18.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.07.2023 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович