Справа № 564/2690/23
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2690/23

Рядок статзвіту № 129

18 січня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі учасників судового розгляду:

позивача не з`явився

представника позивача не з`явився

відповідач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів та адміністративного затримання особи без примусового доставлення до органу поліції

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів та адміністративного затримання особи без примусового доставлення до органу поліції.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 2023 року, о 07 год. 00 хв., поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капралом поліції Капітанюком Степаном Віталійовичем було складено відносно позивача протокол АЗ №048375 про адміністративне затримання, проте, вказаний протокол про адміністративне затримання не складався в присутності позивача, про його наявність позивач дізнався з матеріалів справи №564/2179/23, яка розглядалася Костопільським районним судом Рівненської області, після ознайомлення з матеріалами справи представником позивача 07.08.2023 року. Вказує, що у тексті протоколу АЗ №048375 про адміністративне затримання вказано, що такий протокол складений у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення для складення протоколу, припинення адміністративного правопорушення, встановлення особи.

Також вказує, що 12.06.2023 о 00 год. 40 хв. позивач перебував поблизу свого місця проживання в АДРЕСА_1 і в цей час, до позивача під`їхав екіпаж працівників Управління патрульної поліції в Рівненській області. Позивач перебував біля транспортного засобу Mercedes-Benz Vito 110 з номерним знаком НОМЕР_1 і доказів того, що він ним керував по вул.Ватутіна 15 у м.Костопіль, працівники Управління патрульної поліції в Рівненській області позивачу не представили.

Один з працівників екіпажу Управління патрульної поліції в Рівненській області повідомив позивача про те, що підозрює, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння та запропонував надати документи, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс страхування.

Водночас, позивач, хоч і не пред`явив спочатку документів, які вимагали поліцейські, проте назвав поліцейським своє справжнє прізвище, ім`я, по-батькові, дату, місяць та рік народження, а також місце свого проживання, показавши при цьому, де він проживає. Вказані дані були більш, ніж достатні для встановлення особи, а також для складання на той час можливих матеріалів про адміністративне правопорушення.

Проте, поліцейський взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капрал поліції Капітанюк Степан Віталійович, з`ясувавши у позивача чи бажає останній проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що позивач погоджувався, без будь-яких поважних причин застосував фізичну силу та повалив на землю позивача і за допомогою спеціальних засобів (кайданки) здійснив адміністративне затримання позивача.

Вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів (кайданки) до позивача, його адміністративного затримання без примусового доставлення до відділу поліції.

Вказує, що в подальшому позивача було звільнено з підстав, як зазначено у протоколі, «складено адміністративні матеріали, встановлено особу», хоча ні під час затримання, ні після його звільнення не було складено ні протоколу про адміністративне затримання, ні протоколу про адміністративне правопорушення і це зафіксовано на нагрудну камеру поліцейських.

Зазначає, що в порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, поліцейський не роз`яснив позивачу його права, передбачені ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не повідомив регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Також вказує, що жодних підстав застосування до позивача спецзасобів (кайданки) у поліцейських не було.

Вказує, що предметом позову у даній справі є оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності і такі дії є відмінними від дій, що входять до переліку, які враховуються адміністративним органом під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Просить визнати протиправними дії поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Капітанюка Степана Віталійовича щодо адміністративного затримання позивача 12.06.20323 о 01 год 00 хв по вул.Ватутіна 15 у м.Костопіль Рівненської області із застосуванням спеціальних засобів без примусового доставлення до відділу поліції та покласти на відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 21.08.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем подано відзив на позов, який мотивовано тим, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення і в силу вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, але не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її права та обов`язки. Вказує, що дії патрульних були законними, оскільки позивач поводився неадекватно, кричав на поліцейських, висловлювався нецензурними словами, не реагував на вимоги поліцейських пред`явити документи, назвав невірне прізвище, внаслідок чого поліцейський не зміг знайти таку особу з допомогою службового планшету, намагався покинути місце події, через що поліцейський неодноразово повідомляв останньому про те, що він буде затриманий.

Зазначає, що розгляд питання правомірності рішень та дій відповідачів під час складення протоколу адміністративного затримання відносно позивача в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду у сукупності з іншими доказами, не дозволяє ефективно захистити та відновити, у разі наявного порушення, права особи, яка притягається до відповідальності, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивач повідомляв поліцейським, що має посвідчення водія, не втікав від поліцейських, а долучений відповідачем відеозапис фіксує, що на момент звільнення позивача адміністративні матеріали не складались.

Щодо доводів відповідача про те, що така категорія справ не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то вказав, що існує судова практика Верховного Суду, яка свідчить про протилежне.

Також вказує, що Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не повідомлявся про затримання позивача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач Головне управління національної поліції України в Рівненській області, не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлялось вчасно та належним чином, причини неявки представника в судове засідання суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, без участі учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив таке.

Спірні відносини виникли з приводу оскарження дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності і предметом розгляду у даному спорі є правомірність дій працівника патрульної поліції під час затримання, пов`язаного із вчиненням адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, обов`язок доказування правомірності дій в справах такої категорії дійсно покладається на суб`єкта владних повноважень, однак вказана процесуальна норма жодним чином не звільняє сторону позивача обґрунтувати та довести власні твердження, на які посилається у позові.

Так судом встановлено, що 12.06.2023, о 01 год 35 хв, в АДРЕСА_2 відносно позивача ОСОБА_1 , інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Ігнацик І.В., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №314179 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактом порушення позивачем п.2.5 ПДР України.

Вказану обставину жодна із сторін не заперечувала.

Також у цей час відносно ОСОБА_1 поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Капітанюком С.В., дії якого оскаржуються, складено відносно позивача протокол про адміністративне затримання серії АЗ №048375.

З протоколу вбачається, що підставою адміністративного затримання ОСОБА_1 12.06.2023 з 01 год 05 хв до 01 год 51 хв є складання протоколу, припинення адміністративного правопорушення, встановлення особи.

При цьому, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучено до відзиву на позов і який фіксує спірні події, що мали місце 12.06.2023 у м.Костопіль по вул.Ватутіна 15, вбачається, що на неодноразові вимоги інспектора поліції щодо необхідності назватись та надання посвідчення на право керування транспортним засобом, позивач не реагує, поведінка останнього не відповідає обстановці, а пізніше називає інспектору поліції невірне прізвище ОСОБА_2 , в подальшому підвищує голос на поліцейських, вживає ненормативну лексику, намагається піти з місця події.

Більше того, один із поліцейських кілька разів попереджає ОСОБА_1 про те, що у разі якщо останній не виконуватиме вимог інспектора поліції та намагатиметься покинути місце події, то останній буде затриманий.

Відтак, судом встановлено, що мала місце об`єктивна необхідність у перевірці повідомлених позивачем анкетних даних з метою встановлення його особи для подальшого складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Більше того, суд враховує, що вимога поліцейських надати для перевірки документи для встановлення особи перебуває в межах їх службових повноважень та передбачена законом.

При цьому суд критично оцінює доводи позивачапро те, що останній повідомив свої анкетні дані і їх було достатньо для встановлення особи та складення адміністративних матеріалів, оскільки відеозапис фіксує поведінку позивача, яка свідчить про його небажання повідомляти свої анкетні дані, вказує неправильне прізвище, голосно звертається до поліцейських, вживає нецензурні вислови, намагається обійти їх та покинути місце події.

Крім того, навіть після того, як поліцейський затримує позивача та вкладає на землю, а через який час відпускає, позивач знову називає неправильне прізвище.

Таким чином, повідомлені позивачем дані, не можуть вважатися встановленими, доки їх достовірність небуде встановлено, що входить в обов`язки працівника поліції.

Також судом встановлено, що у працівників поліції виникли обґрунтовані сумніви щодо керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, останньому було у визначеному порядку запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що позивач відмовився.

Вказані обставини давала підстави патрульним вважати, що позивач має намір уникнути складання адмінматеріалів. При цьому, на вимогу працівників поліції припинити свою поведінку позивач не реагував, всіляко намагався покинути місце події та в кінцевому результаті був затриманий.

Суд також враховує, що вжитими заходами вдалося досягти мети затримання, позивач заспокоївся, було встановлено його особу.

При цьому суд враховує, що у протоколі про адміністративне затримання серії АЗ №048375 від 12.06.2023 вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також право на можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону України«Про безоплатнуправову допомогу» та зазначено, що останній від підпису відмовився. Особистий огляд особи та речей не проводився.

Більше того, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що протокол про адміністративне затримання та протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався, оскільки момент складання протоколу оглянутий відеозапис не фіксує, а на підтвердження своїх доводів позивач доказів не надав.

Відповідно до положень ст.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Зі змісту п.2.1«а» та п.2.4«а» Правил дорожньогоруху України, на вимогу поліцейського водій повинен: пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Частиною 1 ст.260 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Під час виконання повноважень, визначених цим Законом, відповідно до ст.42 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, уповноважена застосовувати заходи примусу, а зокрема застосовувати спеціальні засоби, одним з яких є засіб обмеження рухомості (кайданки).

Відповідно до ч.7 ст.42 Закону, поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Згідно ст.44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Так, згідно п.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», загальні правила застосування спеціальних засобів, зокрема кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; під час затримання особи; під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Згідно частини 6 розділу II Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України 27 квітня 2020 року №357, поліцейський незалежно від місця перебування, територіального чи структурного підпорядкування після отримання доручення диспетчера або оперативного чергового щодо реагування на правопорушення або подію зобов`язаний негайно вжити всіх необхідних заходів щодо безумовного виконання такого доручення.

При цьому, чинним законодавством України передбачені і безпосередні обов`язки водія, як учасника дорожнього руху. Так, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Продорожній рух», водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"); пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Вказаною нормою Закону також передбачено, що водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожньогоруху та іншими нормативними актами, серед яких вимога пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Вказаних вимог позивачем не дотримано, адже документи, передбачені п.2.4.«а» ПДР України позивач не надав і, більше того, повідомив поліцейським неправильне прізвище. Тобто, позивач діяв всупереч вимог ПДР України, Закону України «Про дорожній рух» і такі дії позивача явно виходили за межі правомірної поведінки та суперечили передбаченим законом обов`язкам та вказують на наявність правових та фактичних підстав для реагування з боку працівників патрульної поліції.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що працівники поліції в частині встановлення особи позивача та реагування на поведінку останнього, діяли відповідно до завдань, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення, які полягають у охороноі встановленого правопорядку, запобіганні правопорушенням, вихованні громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що поліцейський, дії якого оскаржує позивач, неодноразово попереджав останнього про його затримання і просив надати документи для встановлення особи та про припинення невідповідної поведінки останнього.

При цьому судом не було встановлено, що спілкуванню між позивачем та інспектором поліції передувало упереджене ставлення до позивача з боку поліцейського.

Відповідно до положень ст.259 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено, в тому числі, в поліцію.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що доставлення особи до поліції є правом а не обов`язком та застосовується з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим.

Статтею ст.260 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.261 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі затримання, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

При цьому суд критично ставиться до наданої стороною позивача копії відповіді Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо відсутності повідомлення про адміністративне затримання позивача, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне затримання від 12.06.2023 серії АЗ №048375 вбачається, що центр надання вторинної правової допомоги повідомлений, а спосіб і форму такого повідомлення жодна із сторін встановити не намагалась.

Статтею 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України, в томучислі, органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні, зокрема, порушення правил дорожнього руху.

Згідно із вимог ст.263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

При цьому суд враховує, що та обставина, що позивача ОСОБА_1 не було доставлено до відділення поліції не свідчить про грубе порушення його прав, оскільки в подальшому у застосуванні такого заходу забезпечення провадження як адміністративне затримання та застосування кайданків відпала потреба, оскільки особу позивача вдалося встановити без доставлення до поліції. Вказана обставина не суперечить вимогам, передбаченим у ч.7 ст.42 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому відсутність зафіксованого на відео з нагрудної камери моменту складання протоколу затримання та матеріалів про адміністративне правопорушення не свідчить про незаконність самого адміністративного затримання та застосування до позивача спецзасобу (кайданки) і також не свідчить про незаконність недоставлення позивача до відділу поліції.

Тому, враховуючи встановлені обставини справи та наведені правові норми, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання дій поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Капітанюка Степана Віталійовича щодо адміністративного затримання позивача 12.06.20323 о 01 год 00 хв по АДРЕСА_2 із застосуванням спеціальних засобів без примусового доставлення до відділу поліції, відтак позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів та адміністративного затримання особи без примусового доставлення до органу поліції залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 18 січня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч