Справа № 499/1111/23
Суддя: Тимчук Р. М.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1111/23
Провадження № 2-а/499/1/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2024 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович до Головного управління національної поліції в Одеській області, відділення поліції №1 Березівського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача - адвокат Слаблюк Василь Миколайович діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області, відділення поліції №1 Березівського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та просить суд : визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача посилається на такі обставини.

24 вересня 2023 року на АДТ Р-71 Березівського району Одеської області, відносно ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Миговичем Юрієм Валентиновичем було ініційовано розгляд адміністративної справи та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 166184 від 24 вересня 2023 року. Однак під час складання даного протоколу, працівники поліції надали ОСОБА_1 пусту постанову серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року, яку було нею машинально підписано.

При ознайомленні з матеріалами справи № 499/1022/23 ОСОБА_1 стало відомо що, відносно неї була винесена постанова серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року.

Згідно постанови серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року ОСОБА_2 керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA д.з. НОМЕР_1 не пристебнута паском безпеки, порушивши п.п. 3.3.ПДР України.

Однак сторона позивача посилається, що згідно з відеозапису DSJ_000000_000000 з боді-камери працівника поліції, а саме з 09:31:10 видно, що коли працівник поліції підходить до транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA д.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 пристебнута паском безпеки.

Працівники поліції всупереч дійсним обставинам справи, вводячи в оману ОСОБА_1 , склали постанову серії БАД N° 852337 від 24 вересня 2023 року, яка є повністю безпідставною, не підтверджується жодними доказами, а навпаки існує доказ того, що ОСОБА_1 не порушувала ч.5 ст. 121 КУпАП, отже зазначена постанова має бути скасована, так як притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням працівника поліції, бо вважає себе невинною, оскільки була пристебнута паском безпеки, що підтверджується відеозаписом, вважає постанову серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року безпідставною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з відсутністю доказів, невідповідністю висновків працівника поліції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально та процесуального права.

Сторона позивача посилається, що ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду за період з 24 вересня 2023 року по сьогоднішній день, тобто з моменту складення постанови, адже очевидним є той факт, що незаконне рішення інспектора поліції як акт індивідуальної дії, спрямований на конкретну особу, призводить до погіршення стану її ментального здоров`я, моральних переживаннях, пов`язаних із вимушеністю докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав та інтересів у суді. Працівники поліції незаконно ініціювали провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вищевикладені обставини викликали у позивача відчуття приниження, повну безпорадність перед Державою, зневіру у намірах поліцейських дійсно встановити істину в подіях, що сталися.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_1 була настільки схвильована, стривожена, принижена, зазнала моральних страждань, які полягали у протиправній поведінці щодо неї з боку працівників УПП в Одеській області ДПП.

ОСОБА_1 не може висловити усі ті негативні почуття, які вона відчувала коли дізналась, що працівники поліції незаконно ініціювали адміністративне провадження щодо неї.

Зазначена подія змусила змінити організацію та спосіб життя позивача. Позивач тривалий час була змушена приймати заспокійливий препарат «Валеріана», дія якого викликає сонливість. ОСОБА_1 змушена була докладати значні зусилля щоб довести незаконність дій працівників поліції, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребує часу, коштів та спричиняє перебування позивача в стані постійного стресу, що в свою чергу сильно відображається на особистому житті.

Позивач від незаконних дій працівників поліції перенесла душевні страждання, була вимушена певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило її ритм життя, що відповідно свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою.

Розмір душевних страждань ОСОБА_1 і страждань її родини оцінюється в 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які доводиться перенести Позивачу, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних із складанням Постанови серії БАД N° 852337 від 24 вересня 2023 року.

Представником відповідача відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області надано відзив на позовну заяву та зазначено, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представником відповідача вказані посилання на пропущений позивачкою строків на оскарження постанови серії БАД № 852337 від 24.09.2023. По суті позову зазначають, що 24.09.2023 поліцейськими СРПП під час патрулювання було помічено автомобіль марки «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку. Побачивши автомобіль поліції зазначений транспортний засіб різко змінив напрямок руху та збільшуючи швидкість почав віддалятись. При зупинці транспортного засобу поліцейським СРПП було виявлено, що водійка при появі поліцейського почала пристібуватись паском безпеки. Після з`ясування усіх обставин на водійку даного транспортного засобу було складено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

На момент зупинки позивачка дійсно пристебнулась ременем безпеки. Водночас, це не відміняє того факту, що під час руху транспортного засобу остання не виконала норм законодавства та не скористалась ременем безпеки - про що вказують обидва поліцейські, зазначаючи, що водійка автомобіля, намагаючись уникнути відповідальності різко змінила напрямок руху та почала маневрувати та збільшувати швидкість, щоб відірватись. Зазначене підтверджується відеозаписом з боді камери поліцейського (видно як під хмарами пилу намагається відірватись автомобіль позивачки).

Таким чином, вважають що поліцейськими законно та обґрунтовано винесено оскаржувану постанову.

Стосовно моральної шкоди зазначають, що представником позивачки помилково визначено орган з якого потрібно стягувати моральну шкоду.

Так, за змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. №845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від ЗО січня 2013 р. №45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому-числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові.

Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження завдання останній моральної шкоди, а отже, й не зрозуміло як саме вона обраховувала її у грошовому еквіваленті.

Окрім того, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та наслідками, які описує позивачка у своєму позові. Не надано жодного належного та допустимого доказу, що саме дії працівників поліції вплинули на звичний устрій життя позивачки.

З приводу витрат на правову допомогу позиція буде викладена після надання представником позивачки усіх доказів на підтвердження його повноважень.

Представником відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області до суду надано відзив по справі із зазначенням аналогічної позиції з відповідачем представником відповідача відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

Представником позивачки до суду надано відповідь на відзив та представник позивачки посилається на наступне.

З приводу позиції відповідача з щодо порушення строків на подання позовної заяви стороною позивача зазначено, що позивач надав клопотання про поновлення строку на подання позовної заяви і суд своєю ухвалою від 20 листопада 2023 р. задовольнив дане клопотання і поновив строк. Отже строки на подання позовної заяви у зв`язку з оскарженням постанови не є пропущеними.

Щодо доводів відповідача ,що позивачка під час руху транспортного засобу була не пристебнута ременем безпеки та посилань відповідача, що на момент зупинки ОСОБА_1 була пристебнута ременем безпеки, та на думку відповідача це не спростовує факту, що рухалась вона без застосування ременя, та доводить це тим що ОСОБА_1 змінила напрямок руху автомобіля, збільшила швидкість та почала маневрувати.

Однак данні факти нічим не підтверджуються, не можна вважати достовірною підставою те, що підняття хмари пилу під час руху на ґрунтовій дорозі (адже в теплий період року це поширене явище, навіть без збільшення швидкості) свідчить про збільшення швидкості руху та намагання відповідачки утекти від працівників поліції. Тому відсутні підстави вважати, що позивачка вищезазначеними діями хотіла уникнути відповідальності.

У судове засідання сторони не з`явилися, клопотали про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 24 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 складено постанову серії БАД№ 852337 від 24.09.2023 року за порушення ч.5 ст.121 КУпАП, а саме згідно даної постанови 24.09.2023 о 09.30 год. на АДТ Р-71 Березівського району Одеської області водій ОСОБА_1 керував т/з VOLKSWAGEN JETTA д.з. НОМЕР_1 не пристебнута паском безпеки, чим порушив п.п.2.3.в ПДР України.

Позивачка заперечує факт, що вона керувала автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки, на підтвердження своїх заперечень додала до позовної заяви відеозапис DSJ_000000_000000 з боді-камери працівника поліції, який судом досліджено та встановлено, що під час зупинки через відчинене вікно водія вбачається, що водійка була пристебнута паском безпеки, факту пристібнення під час приходу поліцейського не зафіксовано, на відеозаписі не проглядається.

При поданні відзиву відповідачем до відзиву долучено відеозапис події на підтвердження своїх заперечень щодо позову.

Суд оглянувши відеозапис встановив, що на даному відеозаписі відсутнє підтвердження тих обставин, на які посилається відповідач, а саме з оглянутого відеозапису не вбачається, що при зупинці транспортного засобу поліцейським СРПП було виявлено, що водійка при появі поліцейського почала пристібуватись паском безпеки.

З оглянутого відеозапису судом встановлено зворотнє, а саме оглянутий доданий відеозапис, з якого вбачається, що на 01:11 хвилині відеозапису поліцейський підійшов до автомобіля в якому було наполовину відчинено вікно та вбачається, що водійка пристібнута ременем безпеки та приспустила скло вікна та подала свій паспорт, рухів які б вказала на пристібнення ременем безпеки вже під час зупинки на відео не вбачається та не зафіксовано.

Інших належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак вчинення правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП відповідачами суду не надано та не повідомлено.

Отже, даним відеозаписом повністю спростовуються посилання представників відповідачів щодо необґрунтованості позовної заяви в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами пункту 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд дослідивши докази подані сторонами та враховуючи положення сь77 КАС України встановив, що постанова серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 не може вважати законною, оскільки її протиправність та необґрунтованість доведена в суді належними та допустимими доказами.

В порушення ст..245 КУпАП вбачається, що посадовою особою, що склала протокол не вжито заходів всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, в порушення ст..280 КУпАП не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження № К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП. ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого . додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням працівника поліції, та обгрунтовано вважає себе невинною, оскільки довела суду в законному порядку, що була пристебнута паском безпеки, що підтверджується відеозаписом, а відповідачі в свою чергу не стпростували зазначену обставину та не надали належних та допустимих доказів вчинення сособю правопорушення передбачено ч.5 ст.121 КУпАП .

Враховуючи вищезазначене у суду достатньо підстав визнати постанову серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року безпідставною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з відсутністю доказів, невідповідністю висновків працівника поліції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально та процесуального права.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підстави позову, а відповідач обставини, якими обґрунтовуються заперечення проти позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 520/2261/19.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Аналіз наведеної норми законодавства вказує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Позивачка посилається, що їй було завдано моральну шкоду за період з 24 вересня 2023 року по сьогоднішній день, той факт, що незаконне рішення інспектора поліції як акт індивідуальної дії, спрямований на конкретну особу, призводить до погіршення стану її ментального здоров`я, моральних переживаннях, пов`язаних із вимушеністю докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав та інтересів у суді. Обставини у зв`язку з накладенням штрафу та судовим розглядом викликали у позивача відчуття приниження, повну безпорадність перед Державою, зневіру у намірах поліцейських дійсно встановити істину в подіях, що сталися.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_1 була настільки схвильована, стривожена, принижена, зазнала моральних страждань, які полягали у протиправній поведінці щодо неї з боку працівників УПП в Одеській області ДПП.

ОСОБА_1 не може висловити усі ті негативні почуття, які вона відчувала коли дізналась, що працівники поліції незаконно ініціювали адміністративне провадження щодо неї.

Зазначена подія змусила змінити організацію та спосіб життя позивача. Позивач тривалий час була змушена приймати заспокійливий препарат «Валеріана», дія якого викликає сонливість. ОСОБА_1 змушена була докладати значні зусилля щоб довести незаконність дій працівників поліції, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребує часу, коштів та спричиняє перебування позивача в стані постійного стресу, що в свою чергу сильно відображається на особистому житті.

Однак, суд констатує, що жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зазначених позивачем в обґрунтування таких позовних вимог (медичних виписок про стан здоров`я, звернення до фахівців у сфері психічного здоров`я, відвідування курсу психологічної реабілітації, доказів приймання заспокійливих препаратів, тощо), суду не надано, відсутній розрахунок розміру заподіяної їй шкоди та, посилань на те, чим вона керувалася при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 20000 гривень.

Позивачка обмежилася лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідачів та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності її душевних страждань, ні наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідачів та завданням такої шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваними діями (бездіяльністю) відповідача їй заподіяно моральну шкоду, а саме позивач не надав належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає така шкода, якими доказами вона підтверджується, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Стосовно стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС).

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 536,80 гривень, що підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи, який суд стягує з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача.

Представник позивача повідомив суд під час подачі позову, про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги становлять 10 000,00 грн.(десять тисяч гривень 00 коп.); витрати, пов`язані з явкою до суду становлять 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.). Повідомив суд, що представником позивача до закінчення судових дебатів буде подано детальний опис наданих послуг адвокатом Слаблюком Василем Миколайовичем.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 1, 2 статті 134 КАС).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №810/2760/17.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

Судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги №10.10.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Винагорода за вказані послуги була визначена в розмірі 1000,00 грн.

Як встановлено судом стороною позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не надано доказів оплати цих витрат, не вказано, яку кількість часу він витратив для надання будь-якої правової послуги, що є імперативною вимогою ч.5 ст.134 КАС України,тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Також позивачкою не доведено витрати, які вона просить стягнути у розмірі 2000 гривень пов`язані з явкою до суду, оскільки вони також не підтверджені належними та допустимими доказами.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС).

Керуючись ст.ст.2,9,77,90,139, 143, 192,210-211,229, 241-246,250,268КАС України -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович до Головного управління національної поліції в Одеській області, відділення поліції №1 Березівського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 852337 від 24 вересня 2023 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 536 ( п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

Повний текст рішення складений 17 січня 2024 року.

СуддяРуслан ТИМЧУК