Справа № 580/4534/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4534/23 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання неправомірної відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Червонослобідської сільської ради, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Червонослобідської сільської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі;

- скасувати рішення Червонослобідської сільської ради №30-03/VIII «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 с. Червона Слобода» від 28.04.2023;

- зобов`язати Червонослобідську сільську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі громадянці ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, однак щоразу відповідач своїми рішеннями відмовляв у наданні такого дозволу. Підкреслює, що оскаржуване у цій справі рішення органу місцевого самоврядування не відповідає критерію обґрунтованості, а також містить підстави для відмови у наданні дозволу, не передбачені Земельним кодексом України. Стверджує, що доказів невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту відповідачем не надано. Поряд з іншим зауважує, що іншій юридичній особі суміжна земельна ділянка була надана в оренду без жодних застережень.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визначене позивачем бажане місце розташування земельної ділянки для сінокосіння не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту села Червона Слобода, за яким остання віднесена до земель рекреаційного призначення, таким чином суд виснував, що рішення Червонослобідської сільської ради від 30-03/VIII прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства з дотриманням вимог ст. 123 Земельного кодексу України. Отже, з урахуванням наведеного позовні вимоги про визнання неправомірною відмови Червонослобідської сільської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі та про скасування рішення Червонослобідської сільської ради №30-03/VIII «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 с. Червона Слобода» від 28.04.2023 суд визнав необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позовна вимога про зобов`язання Червонослобідську сільську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі громадянці ОСОБА_1 залишена без задоволення як похідна.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що земельна ділянка, яку позивач має намір орендувати для сінокосіння, відноситься до земель водного фонду; суд першої інстанції помилково взяв до уваги викопіювання з містобудівної документації, оскільки така не встановлює режим використання земель водного фонду. Апелянт повідомляє, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки викопіювання з містобудівної документації стосується іншої земельної ділянки. Покликання суду на лист Управління екології та природних ресурсів Черкаської ОДА від 28.12.2022 апелянт вважає помилковим, позаяк вказаний лист адресований ФОП ОСОБА_2 і не стосується спірної земельної ділянки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній проти апеляційної скарги заперечує та зазначає, що визначене позивачем бажане місце розташування земельної ділянки для сінокосіння не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту села Червона Слобода, за яким остання віднесена до земель рекреаційного призначення, у зв`язку з чим рішення Червонослобідської сільської ради від 30-03/VIII прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Червонослобідської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років, орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ з цільовим призначенням для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі.

Рішенням від 28.04.2023 №30-03/VIII Червонослобідська сільська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років, орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ з цільовим призначенням для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі у зв`язку з невідповідністю поданого клопотання ч. 2, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та невідповідністю місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту.

Не погоджуючись із вказаним індивідуальним актом, вважаючи його таким, що прийнятий з порушенням вимог Земельного кодексу України і без наявності на те обґрунтованих підстав, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, ставлячи вимогу про визнання його протиправним та скасування.

На підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Конституцією України також визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її Континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право, набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. (ст. 13 та ст. 14)

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Земельного Кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентовано статтею 123 Земельного кодексу України, за якою надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (ч. 1).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч. 3).

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 Земельного кодексу України.

Як уже встановлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є невідповідність поданого позивачем клопотання ч. 2, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту.

Оцінюючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень за критеріями законності, обґрунтованості та вмотивованості, колегія суддів зазначає наступне.

За доводами апелянта, бажана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, та відповідно до ст. 85 Водного кодексу України, може надаватись громадянам на умовах оренди для сінокосіння.

Зі змісту листа відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 03.03.2023 №01-08/2 та відповіді Виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 31.03.2023 №869/13-05 прослідковуються позиція відповідача, за якою спірна земельна ділянка відноситься до зелених насаджень (рідколісся) та потрапляє в прибережну захисну смугу річки Дніпро. Таким чином, відповідач класифікує таку земельну ділянку як землю рекреаційного призначення.

За текстом відзиву відповідача від 06.07.2023 встановлено, що при віднесенні спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, останній покликається на викопіювання генерального плану села Червона Слобода від 1988 року.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України серед земель України виділяють землі рекреаційного призначення.

Згідно зі ст.50 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст.51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Згідно зі ст. 52 Земельного кодексу України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Відповідно до положень ст.47 Закону України «Про землеустрій» проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення визначаються місце розташування і розміри земельних ділянок, власники земельних ділянок, землекористувачі, у тому числі орендарі, а також встановлюється режим використання та охорони територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення.

Відповідно до положень пункту 10 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1094, проект землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду розглядається та затверджується сільською, селищною, міською радою, обласною, районною, Київською або Севастопольською міською держадміністрацією чи в установленому порядку подається іншим органам, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Однак, зі змісту оскаржуваного рішення Червонослобідської сільської ради від 28.04.2023 №30-03/VIII вбачається, що відповідачем не зазначено та не деталізовано інформації щодо належності спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення. Матеріали справи містять докази, які не вказують однозначно на приналежність земельної ділянки, яку просить в оренду позивач, до земель рекреаційного призначення.

Окремо колегія суддів наголошує, що сам позивач в оскаржуваному рішенні зазначає, що земельна ділянка потрапляє в прибережну захисну смугу річки Дніпро, проте заперечуючи проти позовних вимог, наполягає на приналежності земельної ділянки до земель рекреаційної зони, що вказує на невизначеність та відсутність однозначної позиції відповідача щодо дійсної її приналежності.

Більше з тим, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є невідповідність поданого позивачем клопотання ч. 2, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України (без конкретизації) та невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту, однак інформація щодо класифікації такої земельної ділянки надана позивачу лише у відповідь на адвокатські звернення та у заявах по суті адміністративної справи, зокрема відзиву.

За таких умов, колегія суддів акцентує свою увагу на тому, що за змістом ч.2 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

На підставі вищевикладеного колегія суддів висновує, що оскаржуване рішення відповідача критерію вмотивованості відмови не відповідає.

Колегія суддів також приймає до уваги, що статтею 88 Водного кодексу України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до статті 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

В свою чергу, згідно зі статтею 85 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Тобто, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватись в оренду, зокрема, громадянам України, в тому числі для сінокосіння.

Аналізуючи наведене в сукупності можна зробити висновок, що перебування одних і тих самих земельних ділянок у різних зонах є взаємовиключними на законодавчому рівні.

Колегія суддів висновує, що за наслідками аналізу генерального плану села Червона Слобода від 1988 року, відповідач однобічно відносить спірну земельну ділянку до земель рекреаційного призначення (враховуючи інформацію лише щодо зелених насаджень (рідколісся)), одночасно відхиляючи інформацію про те, що дана земельна ділянка потрапляє в прибережну захисну смугу річки Дніпро, що на думку суду у повній мірі не досліджено, не проаналізовано та не враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, мотиви оскаржуваної відмови щодо невідповідності поданого позивачем клопотання ч. 2, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України та невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту, колегія суддів вважає неспроможними.

Доводи апелянта щодо помилкового врахування судом першої інстанції листа Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 28.12.2022 №02/10-04-18/1593/02/10-04-18/13677, колегія суддів приймає до уваги, позаяк даний лист є відповіддю на звернення ФОП ОСОБА_2 та не стосується позивача й спірних правовідносин.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє покликання апелянта на лист Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.10.2023 № ПІ-91/1-95/0/63-23, оскільки даний доказ отриманий після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, не долучався до матеріалів справи в суді першої інстанції, та відповідно не міг бути оцінений під час розгляду справи.

В силу ч. 4 статті 308 КАС України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З матеріалів справи встановлено, що апелянтом не надано доказів неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, наявна у зазначеному листі інформація стосовно приналежності земельної ділянки до земель водного фонду є важливою, ключовою, надана на запит позивача і має бути врахована та оцінена відповідачем під час повторного розгляду її заяви. При цьому зазначена інформація є доступною для відповідача навіть за умов ненадання її позивачем, що вказує на поверховий підхід до розгляду питання позивача.

Відтак достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, відповідачем колегії суддів не надано.

Виходячи з встановлених обставин та висновків суду, викладених вище у цьому рішенні, судова колегія вважає за можливе застосувати найбільш можливий ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, а саме: скасувати рішення Червонослобідської сільської ради №30-03/VIII від 28.04.2023 та зобов`язати Червонослобідську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.04.2023 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №580/4534/23 скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання неправомірної відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Червонослобідської сільської ради №30-03/VIII «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 с. Червона Слобода» від 28.04.2023.

Зобов`язати Червонослобідську сільську раду () повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.04.2023 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель Червонослобідської ОТГ для сінокосіння, заготівлі сіна курям і малій рогатій худобі, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк