Справа № 320/14531/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року 320/14531/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та просить суд:

- визнати протиправним рішення Управління ДМС України у Київській області від 30.03.2018 року про скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 31.03.2016 року про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати рішення Управління ДМС України у Київській області від 30.03.2018 року про скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 31.03.2016 року про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області, яке є правонаступником Управління ДМС України у Київській області, направити інформацію до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби про протиправність і скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 30.03.2018 року про скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 31.03.2016 року про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 30.03.2018 року УДМС України в Київській області, правонаступником якого є ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, прийнято рішення про скасування рішення УДМС України в Київській області про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» у зв`язку з тим, що позивачем було подано відповідачу фальшивий документ про припинення ним громадянства Республіки Ірак, що випливає із відповіді Посольства Республіки Ірак в Україні № 98 від 16.03.2018 року про факт підроблення довідки (№ 4-16-245 від 30.03.2016 року) про вихід з громадянства на ім`я позивача. Тобто, позивачем не виконано подане зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

На думку позивача дане рішення є протиправним, прийнятим на підставі недопустимих доказів, без врахування принципу пропорційності та правової визначеності, оскільки документ, на підставі якого прийнято спірне рішення (відповідь Посольства Республіки Ірак в Україні № 98 від 16.03.2018), в розумінні національного законодавства є неналежним доказом та не має юридичної сили на території України, а саме не було легалізовано на території України в установленому законодавством порядку, отримано відповідачем не в установлений національним законодавством спосіб.

Крім того, вважає, що відповідачем не дотримано принципи правової визначеності та пропорційності, оскільки останнім фактично проведена ревізія та, в подальшому, відміна раніше прийнятого рішення за відсутності для цього законних підстав, які б поставили під обґрунтований сумнів оригінальність довідки Посольства Республіки Ірак від 30.03.2016 року

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.03.2016 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України».

Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Підставою для набуття позивачем громадянства України став факт народження його баби до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України.

27.03.2018 року УДМС України в Київській області, правонаступником якого є ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, прийнято рішення про скасування рішення УДМС України в Київській області про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» у зв`язку з тим, що позивачем було подано відповідачу фальшивий документ про припинення ним громадянства Республіки Ірак.

В матеріалах справи позивача про оформлення набуття громадянства міститься довідка Посольства Республіки Ірак в Україні про припинення громадянства Республіки Ірак № 4-16-245 від 30.03.2016 року на ім`я позивача документ, легалізований в передбаченому національному законодавстві порядку Департаментом консульської служби МЗС України, та який став підставою для оформлення позивачу паспорта громадянина України, оскільки такий документ доводить, що останній припинив громадянство Республіки Ірак. У свою чергу підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення послугувала відповідь Посольства Республіки Ірак в Україні № 98 від 16.03.2018 року про факт підроблення довідки (№ 4-16-245 від 30.03.2016 року) про вихід з громадянства на ім`я позивача, однак даний документ в розумінні національного законодавства є неналежним доказом та не має юридичної сили на території України у зв`язку з наступним:

Відповідь Посольства № 98 від 16.03.2018 року не містить відмітку про легалізацію на території України в установленому законодавством порядку, що вказує на неможливість підтвердити суб`єкта його видачі, а саме уповноваженої особи Посольства Республіки Ірак та відбитку печатки Посольства, а тому такий документ не чинний на території України.

Відповідач направив запит до Посольства Республіки Ірак не в установлений національним законодавством спосіб, а саме самостійно, без залучення Міністерства закордонних справ України, до повноважень якого і відноситься реалізація взаємовідносин державних органів з дипломатичними представництвами іноземних держав, що вказує на факт неналежного отримання доказів та має наслідком їх недійсність.

Відповідачем не дотримано принципи правової визначеності та пропорційності, оскільки останнім фактично проведена ревізія та, в подальшому, відміна раніше прийнятого рішення за відсутності для цього законних підстав, які б поставили під обґрунтований сумнів оригінальність довідки Посольства Республіки Ірак від 30.03.2016 року, наприклад вирок суду в кримінальному провадженні за статтею підробка документів стосовно позивача тощо.

Враховуючи викладене, на думку позивача запит відповідача до Посольства Республіки Ірак внаслідок чого було отримано відповідь № 98 від 16.03.2018 року вчинено з перевищенням владних повноважень та без дотримання передбаченого законодавством порядку.

У свою чергу законодавством про громадянство України передбачено зобов`язання особи припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України. Тому, якщо навіть припустити, що позивач не вийшов з попереднього громадянства Іраку, відповідач поспішно прийняв 27.03.2018 року оскаржуване рішення, оскільки з моменту оформлення набуття громадянства позивачу, 31.03.2016 року, не пройшло двох років.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом № 2235-III.

Так, відповідно до положень ст. 2, п. 2 ст. 6, ч. 1, 5, 8 ст. 8, ч. 6 ст. 9 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

запобігання виникненню випадків без громадянства;

неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

визнання права громадянина України на зміну громадянства;

неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Разом з тим, Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215), яким визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 1 Порядку № 215 визначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом ІІ цього Порядку.

Відповідно до положень п. 5 Порядку № 215 заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Відповідно до п. 24 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців.

Так, позивачем було подано даний перелік документів, зокрема зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Поряд з цим міграційною службою на момент прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України, прийняв від позивача декларацію про відмову від іноземного громадянства і документував позивача довідкою про реєстрацію громадянином України.

Статтею 1 Закону № 2235-III визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав;

Крім того, вказаною нормою Закону № 2235-III в редакції на момент існування відповідних правовідносин вказано, що незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Пунктом 119 Порядку № 215 встановлено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Так, позивачем було подано відповідача довідку Посольства Республіки Ірак в Україні про припинення громадянства Республіки Ірак № 4-16-245 від 30.03.2016 року на ім`я позивача, яка була легалізована на території України в передбачений законодавством спосіб, і відповідно відповідачем було видано довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для видачі паспорта громадянина України.

Порядок учинення консульської легалізації офіційних документів, складених за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, або таких, що від них виходять, як на території України, так і за кордоном встановлюється Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (далі Інструкція).

Консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ.

При цьому консул не несе відповідальності за зміст документа (п. 1.2 Інструкції).

Легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу (п. 1.3 Інструкції).

У разі виникнення сумніву в тому, що представлені документи відповідають законам України або держави перебування, консульська посадова особа має право звертатись до компетентних органів відповідної держави або до відповідних органів в Україні за офіційним роз`ясненням (п. 1.6 Інструкції).

Департамент консульської служби МЗС України, Представництва МЗС на території України, закордонні дипломатичні установи України мають зразки печаток та підписів посадових осіб, які вповноважені здійснювати дії з консульської легалізації офіційних документів, складених за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування України, або таких, що від них виходять, дипломатичних представництв чи консульських установ іноземних держав (п. 1.9 Інструкції).

Департамент консульської служби МЗС України також приймає на легалізацію, зокрема, офіційні документи, складені і засвідчені безпосередньо в дипломатичних представництвах іноземних держав в Україні (п. 4.3 Інструкції).

Департамент консульської служби МЗС України має зразки печаток і підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати офіційні документи. Зазначені зразки зберігаються в Департаменті консульської служби і призначені лише для службового користування (п. 4.4 Інструкції).

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що позивачем було виконано зобов`язання припинити іноземне громадянство, що доведено довідкою Посольства Республіки Ірак в Україні від № 4-16-245 від 30.03.2016 року, яка була легалізована на території України в передбачений законодавством спосіб, тобто уповноважена особа та печатка Посольства була підтверджена Департаментом консульської служби Міністерства закордонних справ України, заперечень чи підозр щодо підробки довідки не виникло ні в уповноважений осіб МЗС України, ні у відповідача при прийнятті даного документу від позивача.

Поряд з цим відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення керувався відповіддю Посольства Республіки Ірак № 98 від 16.03.2018 року, тобто документом, що не був легалізований Департаментом консульської служби МЗС України, тобто уповноважена особа дипломатичного представництва, яка підписала такий документ, як і печатка Посольства, не були підтверджені, тому даний документ не має юридичної сили на території України та не є належним доказом в розумінні національного законодавства.

Суд окремо наголошує, що у випадку, якщо в уповноваженої особи Консульської служби МЗС України виникли б підозри щодо підробки відповідної довідки Посольства Республіки Ірак в Україні № 4-16-245 від 30.03.2016 року, як про це стверджує відповідач, тоді така уповноважена особа могла б звернутися як до Посольства Республіки Ірак за роз`ясненням в порядку п. 1.6 Інструкції, проте будь-яких сумнівів щодо дійсності довідки не виникло та документ було легалізовано.

При цьому, жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б бути розцінені судом як свідоме подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем до суду не надано.

Поряд з цим суд погоджується з твердженням позивача, що відповідач направив запит до Посольства Республіки Ірак, в результаті якого було скасовано громадянство України позивача, не в установлений національним законодавством спосіб, а саме самостійно, без залучення Міністерства закордонних справ України, до повноважень якого і відноситься реалізація взаємовідносин державних органів з дипломатичними представництвами іноземних держав, що вказує на факт неналежного отримання доказів та має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 8 Постанови КМУ № 360 від 20.08.2014 року «Положення про Державну міграційну службу України», ДМС України під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Так, відповідно до п. 85 ч. 4 Положення про Міністерство юстиції України затверджене Постановою КМУ №228 від 02.07.2014 року, Мін`юст укладає угоди про правове співробітництво з відповідними органами іноземних держав і міжнародними організаціями, організовує у межах повноважень, передбачених законом, взаємодію з ними.

Двосторонніми угодами між Україною та Республікою Ірак не передбачена можливість безпосередньої співпраці національних органів між собою, тому дане питання регулюється національним законодавством та багатосторонніми міжнародними договорами (перелік двосторонніх договорів між Україною та Республікою Ірак https://iraq.mfa.gov.ua/spivrobitnictvo/447-dogovirno-pravova-baza-mizh-ukrajinoju-ta-irakom - офіційний сайт Посольства України в Республіці Ірак).

Разом з цим, відповідно до п.4 ч. 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затверджене Постановою КМУ №281 від 30.03.2016 року, МЗС забезпечує підтримання дипломатичних зносин України з іноземними державами, представництво України у міжнародних організаціях, органах та спеціальних місіях.

Згідно п. 12-5 ч. 4 Положення МЗС сприяє залученню допомоги від іноземних держав та міжнародних організацій. Відповідно до п. 54 ч. 4 Положення МЗС забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні.

Згідно ч. 8 Положення МЗС у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами та організаціями.

Враховуючи викладене - саме на МЗС України покладається здійснення співробітництва з іноземними дипломатичними представництвами та консульськими установами.

Таким чином, надіслання запиту безпосередньо до Посольства Республіки Ірак в Україні та отримання відповіді безпосередньо відповідачем з боку Посольства Республіки Ірак не відповідає діючому і міжнародному законодавству.

Разом з цим обґрунтованою є позиція позивача, що отримання інформації відповідачем у встановлений законодавством спосіб (тобто засобами МЗС України) не обґрунтовує оскаржуване рішення і не впливає на дійсність громадянства України позивача зважаючи на те, що відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, яким встановлено факт підробки довідки Посольства Республіки Ірак в Україні № 4-16-245 від 30.03.2016 року про припинення позивачем громадянства Республіки Ірак.

Суд враховує, що відповідачем не надано копій рішень судів, якими позивача засуджено за вчинення відповідних правопорушень. За таких обставин позиція відповідача, яка стала підставою для прийняття оскаржуваного рішення, є припущенням, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року по справі №810/2388/18.

Суд також враховує, що подана позивачем заява з доданими до неї документами була перевірена фахівцями відповідача, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення про оформлення набуття позивачу громадянства України за територіальним походженням, а отримавши паспорт громадянина України позивач надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги закону щодо підстав набуття громадянства України.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 висловив правову позицію, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2040/5642/18.

На думку суду, відповідачем в порушення принципу пропорційності прийнято спірне рішення, яке не містить в собі легітимну мету, яка необхідна в демократичному суспільстві, як про це наголошує практика Європейського Суд з прав людини у справі «Барнік проти РОсії» (заява № 55565/00).

Згідно вказаної позиції «необхідність в демократичному суспільстві» вимогає, щоб застосований засіб обмеження переслідував легітимну мету та щоб втручання в право не було більше тієї міри, яка необхідна для її досягнення. Іншими словами, цей тест, що як правило, називається тестом пропорційності, вимогає, щоб обмежувальний засіб був належним (відповідним) для виконання передбачених захисних функцій.

Також суд враховує, що відповідачем здійснена перевірка стосовно позивача та скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України майже через два роки після виконання позивачем всіх взятих на себе обов`язків, передбачених законодавством про громадянство України, та отримання паспорта громадянина України, що порушує принципи правової визначеності та пропорційності.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини у справі «Бартік проти Росії» (Bartik v. Russia), заява № 55565/00, пункт 46, «необхідності в демократичному суспільстві» вимагає, щоб застосований засіб обмеження переслідував легітимну мету та щоб втручання в право не було більше тієї міри, яка необхідна для її досягнення. Іншими словами, цей тест, що, як правило, називається тестом пропорційності, вимагає, щоб обмежувальний засіб був належним (відповідним) для виконання передбачених захисних функцій.

У справі Салов проти України від 6 вересня 2005 р. (заява № 65518/01) ЄСПЛ зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що позивач при оформлені набуття громадянства України виконав всі взяті на себе обов`язки, зокрема, вийти з громадянства Республіки Ірак, що доводиться довідкою Посольства та фактом, що відповідач прийняв вказаний документ від позивача та документував останнього паспортом громадянина України, заперечення щодо дійсності наданої довідки були відсутні. В подальшому правові підстави для здійснення відповідачем перевірки обставин набуття громадянства позивачем були відсутні. Однак, не зважаючи на це, відповідач прийняв оскаржуване рішення, яке не містить в собі легітимну мету, майже через два роки, в розріз з принципом правової визначеності та пропорційності чим порушив права та законні очікування позивача, оскільки останній набув громадянство України на підставі правдивих відомостей, справжніх документів, поданих у належній формі, без наміру приховати будь-яку інформацію.

Внаслідок протиправного рішення відповідача наразі фактично позивач є апатридом, тобто особою, яка втратила громадянство не по своїй волі, з вини відповідача чим порушено Конституцію України та Європейську конвенцію про громадянство.

Так, відповідно до ст. 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Згідно до ст. 4 Європейської конвенції про громадянство правила кожної держави-учасниці, які стосуються громадянства, ґрунтуються на таких принципах: a) кожна особа має право на громадянство; b) без громадянства слід уникати; c) жодна особа не може бути безпідставно позбавлена громадянства.

У подібній справі № 2040/5642/18 від 24.04.2019 року Верховний Суд зазначив, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх та належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №820/1293/16.

При цьому, жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б бути розцінені судом як свідоме подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем до суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що спірне рішення відповідача є необґрунтованим та протиправним, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч.ч. 1-2 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірності своїх дій та прийнятого рішення.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС України у Київській області від 30.03.2018 року про скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 31.03.2016 року про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області, яке є правонаступником Управління ДМС України у Київській області, направити інформацію до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби про протиправність і скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 30.03.2018 року про скасування рішення Управління ДМС України у Київській області від 31.03.2016 року про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.