Справа № 420/33652/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 31 жовтня 2023 року N 20665 про відмову у визнанні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою без громадянства; зобов`язати Державну міграційну служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 04.07.2023 про визнання особою без громадянства та провести повторну процедуру визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою без громадянства з урахуванням діючого законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 липня 2023 року вона звернулася до Корабельного відділу у м. Херсоні Управління ДМС у Херсонській області із заявою про визнання її особою без громадянства. 31 жовтня 2023 року Державною міграційною службою України було прийнято рішення N 20665 про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства. Про прийняте рішення ОСОБА_1 повідомлено листом ДМС України за вих. № 8.1- 10595/2-23 від 02 листопада 2023 року, який отримано Позивачкою 07 листопада 2023 року. Позивачка вважає, що рішення Державної міграційної служби України від 31 жовтня 2023 року N 20665 про відмову у визнанні її особою без громадянства є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному рішенні не зазначено належність до громадянства якої саме держави була встановлена при розгляді матеріалів за заявою позивачки, однак, в листі УДМС № 8.1-10595/2-23 від 02 листопада 2023 року зазначено про встановлення факту належності Позивачки до громадянства Республіки Казахстан. Звертаючись із заявою про визнання її особою без громадянства Позивачка надала відповідні відомості та підтверджуючі документи, що вона не є ані громадянкою України, ані громадянкою Республіки Казахстан. З моменту в`їзду у вересні 2004 року в Україну і до даного часу Позивачка не покидала територію України, при цьому не набувала ані громадянство України, ані громадянство Республіки Казахстан, що підтверджується довідкою Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні № 30-04/с від 06.02.2023 року, відповідно до якої за наявною в Управлінні міграційної служби Департаменту поліції Павлоградської області інформацією неможливо підтвердити приналежність ОСОБА_2 до громадянства Республіки Казахстан. Враховуючи надання позивачкою довідки про неможливість підтвердження її приналежності до громадянства Республіки Казахстан, - інший висновок міг бути зроблений ДМС лише у випадку спростування факту дійсності довідки Посольства Республіки Казахстан в Україні № 30-04/с від 06.02.2023 року. Однак, оскільки при зверненні із заявою про визнання її особою без громадянства позивачка надавала лише законно отримані документи, - факт видачі Посольством Республіки Казахстан в Україні довідки № 30-04/с від 06.02.2023 року не міг бути спростованим. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що оскаржуване рішення прийнято без врахування вказаних критеріїв, оскільки висновок Відповідача про належність Позивачки до громадянства Республіки Казахстан зроблено без належної оцінки фактичних обставин та матеріалів, наданих Позивачкою при зверненні із заявою про визнання особою без громадянства

Ухвалою судді від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.12.2023 до суду від Державної міграційної служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що перевіркою матеріалів справи встановлено, що в 2012 році заявниця закінчила Білозерську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 2 Білозерської районної ради Херсонської області імені Богдана Хмельницького, про що отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 від 30.05.2012. Також заявниця надала довідку від 06.02.2023 за № 30-04/с, видану консульським відділом Посольства Республіки Казахстан в Україні, про те, що згідно даних Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, вона за реєстраційними обліками не значиться та паспортом громадянина Республіки Казахстан не документувалась та на підставі наявної інформації підтвердити належність її до громадянства Республіки Казахстан не є можливим. З метою встановлення наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були проведені перевірки, передбачені вимогами пунктів 25, 26, 30 Порядку № 317. Так, Корабельним відділом у м. Херсоні УДМС у Херсонській області був надісланий запит до Посольства Республіки Казахстан в України від 14.08.2023 за вих. № 6511.8-22/6511-23 щодо підтвердження видачі вказаної довідки на ім`я заявниці та надання інформації про належність/неналежність її до громадянства Республіки Казахстан. Листом від 18.08.2023 за № 30-1-903 консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні на запит Корабельного відділу у м. Херсоні УДМС у Херсонській області від 14.08.2023 за вих. № 6511.8-22/6511-23 повідомлено, що за інформацією Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, згідно з базою даних документованого населення Республіки Казахстан громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою, знятою з реєстраційного обліку, документованою паспортом громадянина Республіки Казахстан не значиться. Батьки ОСОБА_1 є громадянами Республіки Казахстан та мають постійну реєстрацію у м. Екібастуз, Павлодарської області. У разі відсутності громадянства іншої держави, згідно зі статтями 3,11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається громадянкою Республіки Казахстан. Ураховуючи викладене, у зв`язку з наявністю інформації , яка відповідно до вимог діючого законодавства свідчить про наявність підстав для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства, було прийнято рішення ДМС від 31.10.2023 № 20665. Відповідно до частини 7 статті 6-1 Закону №3773-УІ порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства встановлюються Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 року № 317). Пунктом 2 Порядку № 317 визначено, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. Зважаючи на відповідь офіційних органів посольства Республіки Казахстан в Україні, а також, що батько позивача та мати є громадянами Республіки Казахстан, то позивач вважається громадянкою вказаної країни. При цьому, доказів відмови позивача від громадянства Республіки Казахстан не надано. За інформацією посольства Республіки Казахстан в Україні позивач вважається громадянкою Республіки Казахстан згідно зі статтями 3, 11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан». Крім того, неотримання позивачем паспорта громадянина Республіки Казахстан не свідчить про відсутність у неї громадянства цієї країни, а лише підтверджує, що позивач не реалізував право на його отримання. За таких обставин, вважаємо, що рішення ДМС від 31.10.2023 № 20665 про відмову у визнанні позивача особою без громадянства відповідає приписам законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , виданого повторно 09 грудня 2020 року, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Екібазтус, Павлоградської області Республіки Казахстан; батько ОСОБА_3 , національність росіянин, громадянин Казахстану; мати ОСОБА_4 , національність українка, громадянка Казахстану.

Згідно довідки про укладення шлюбу ДУ «Департамент юстиції Павлоградської області» Міністерства юстиції Республіки Казахстан від 25.03.2012 року № Б- 2655 шлюб між батьками Позивачки розірвано 26 січня 2000 року, актовий запис 43.

Згідно відмітки в паспорті матері Позивачки ОСОБА_4 , остання, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з двома доньками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заїхала в Україну.

З моменту в`їзду у вересні 2004 року в Україну і до даного часу ОСОБА_1 не покидала територію України, при цьому не набувала ані громадянство України, ані громадянство Республіки Казахстан, що підтверджується довідкою Консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні № 30-04/с від 06.02.2023 року, відповідно до якої за наявною в Управлінні міграційної служби Департаменту поліції Павлоградської області інформацією неможливо підтвердити приналежність ОСОБА_2 до громадянства Республіки Казахстан.

04 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Корабельного відділу у м. Херсоні Управління ДМС у Херсонській області із заявою про визнання її особою без громадянства.

В заяві зазначено наступне: «Я, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Казахстан, Павлодарської області, м. Екібастуз. Батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин Республіки Казахстан, має посвідчення особи Республіки Казахстан. Проживає в м. Екібастуз, Павлоградської області, Республіка Казахстан. Мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспортом громадянина України не документувалася, є громадянкою Республіки Казахстан. Проживаю в АДРЕСА_1 . У 2004 році разом з матір`ю та сестрою приїхала до України. Не одружена. До адміністративної та кримінальної відповідальності на території України та інших держав не притягувалась. З приводу отримання громадянства та документування паспортом громадянина України не зверталася».

До заяви ОСОБА_1 надала наступні документи: копію свідоцтва про народження, документ, що посвідчує особу батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , документи про загальну середню освіту, довідка про місце проживання, також заявниця надала довідку від 06.02.2023 за № 30-04/с, видану консульським відділом Посольства Республіки Казахстан в Україні, про те, що згідно даних Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, вона за реєстраційними обліками не значиться та паспортом громадянина Республіки Казахстан не документувалася та на підставі наявної інформації підтвердити належність її до громадянства Республіки Казахстан не є можливим.

Рішенням Державної міграційної служби України від 31 жовтня 2023 року N 20665 про визнання / відмову у визнанні особою без громадянства, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у визнанні особою без громадянства на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення прийнято без врахування вказаних критеріїв, оскільки висновок відповідача про належність позивачки до громадянства Республіки Казахстан зроблено без належної оцінки фактичних обставин та матеріалів, наданих позивачкою при зверненні із заявою про визнання особою без громадянства, ОСОБА_1 звернулася за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, перевіркою органом ДМС матеріалів справи позивачки встановлено, що в 2012 році ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила Білозерську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 2 Білозерської районної ради Херсонської області імені Богдана Хмельницького, про що отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 від 30.05.2012.

Також заявниця надала довідку від 06.02.2023 за № 30-04/с, видану консульським відділом Посольства Республіки Казахстан в Україні, про те, що згідно даних Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, вона за реєстраційними обліками не значиться та паспортом громадянина Республіки Казахстан не документувалась та на підставі наявної інформації підтвердити належність її до громадянства Республіки Казахстан не є можливим.

З метою встановлення наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були проведені перевірки, передбачені вимогами пунктів 25, 26, 30 Порядку № 317.

Так, Корабельним відділом у м. Херсоні УДМС у Херсонській області був надісланий запит до Посольства Республіки Казахстан в України від 14.08.2023 за вих. № 6511.8-22/6511-23 щодо підтвердження видачі вказаної довідки на ім`я заявниці та надання інформації про належність/неналежність її до громадянства Республіки Казахстан.

Листом від 18.08.2023 за № 30-1-903 консульського відділу Посольства Республіки Казахстан в Україні на запит Корабельного відділу у м. Херсоні УДМС у Херсонській області від 14.08.2023 за вих. № 6511.8-22/6511-23 повідомлено, що за інформацією Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, згідно з базою даних документованого населення Республіки Казахстан громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою, знятою з реєстраційного обліку, документованою паспортом громадянина Республіки Казахстан не значиться. Батьки ОСОБА_1 є громадянами Республіки Казахстан та мають постійну реєстрацію у м. Екібастуз, Павлодарської області. У разі відсутності громадянства іншої держави, згідно зі статтями 3, 11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається громадянкою Республіки Казахстан.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону, особа без громадянства це особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Відомості про дитину наводяться в заяві одного з її законних представників. Заява про визнання дитини, розлученої із сім`єю, особою без громадянства подається одним з її законних представників. Заява про визнання недієздатної особи особою без громадянства подається її законним представником, про що уповноважена особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, робить на заяві відповідний напис. Якщо особа не може власноручно скласти заяву про визнання особою без громадянства у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на її прохання складається уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про що на заяві робиться відповідний напис.

Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.

Особі, яка подає заяву про визнання особою без громадянства та не володіє українською мовою, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, безоплатно забезпечує перекладача з мови, якою володіє така особа, а також письмовий переклад її документів.

Особа під час подання заяви про визнання особою без громадянства надає свої біометричні дані для їх фіксації.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.

Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Залежно від результатів розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України. Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами країни проживання до того, як вона була допущена у цю країну, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам Організації Об`єднаних Націй.

Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 6-1 Закону № 3773-VI, порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. № 317 (далі Порядок № 317) затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, який визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.

Згідно з п. 2 Порядку № 317 право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Особи, яких визнано особами без громадянства іншими державами та які мають документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, проходження додаткової процедури визнання особою без громадянства в Україні не потребують.

Особи, які перебувають за кордоном, право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства в Україні не мають.

Відповідно до п. 20 Порядку № 317 разом із заявою про визнання особою без громадянства особа подає документ, що посвідчує особу, у тому числі посвідку на постійне проживання (за наявності), або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави, строк дії якого закінчився (за наявності), витяг з реєстру територіальної громади (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві (документи, що підтверджують факт народження особи, перебування її у шлюбі, наявність дітей, навчання в освітньому закладі України або іншої держави, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, документи про роботу, отримання на території України медичної допомоги, про місце проживання, про право власності на житло або інші об`єкти нерухомості в Україні, довідки, видані органами місцевого самоврядування або державними органами, довідки з посольств іноземних держав або місць попереднього постійного та довгострокового проживання особи, а також з держав, громадянство яких мають члени її сім`ї, тощо).

У разі відсутності у особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зазначених документів та/або документів з фотокарткою (для особи, яка досягла 18-річного віку) за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві, та/або впізнати особу за фотокарткою.

Перелік таких осіб надається особою, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, або встановлюється працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС за результатами розгляду поданих особою документів із урахуванням її місця проживання, навчання, родинних та соціальних зв`язків тощо.

Опитування осіб повинно бути проведене територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС не пізніше ніж протягом 14 робочих днів з дати подання заяви про визнання особою без громадянства.

Персональні дані особи, що опитується, підтверджуються документами, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, або паспортним документом іноземця або особи без громадянства. Опитаними можуть бути тільки ті іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України.

Результати опитування особи щодо підтвердження фактів, викладених в заяві про визнання особою без громадянства, письмово фіксуються працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС у вигляді пояснення, засвідчуються підписом особи, що була опитана, та працівника територіального органу/територіального підрозділу ДМС та зберігаються у справі про визнання особою без громадянства. Під час опитування працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС можуть задаватися особі уточнюючі питання, які мають істотне значення для вирішення питання щодо визнання особою без громадянства. У разі встановлення у справі нововиявлених обставин, які потребують уточнення, така особа може бути повторно запрошена для надання пояснень.

За результатами свідчень кожної особи, яка брала участь у впізнанні особи за фотокарткою, складається окремий акт впізнання особи за формою згідно з додатком 2, який враховується під час ідентифікації та/або встановлення особи.

Згідно з п. 25 Порядку № 317 у ході перевірки поданих документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС формує матеріали справи у паперовій формі, перевіряє справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у межах своїх повноважень з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, здійснює ідентифікацію особи на підставі даних, отриманих з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру та відомчої інформаційної системи ДМС.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, не пізніше ніж протягом тижня з дати подання такої заяви проводить перевірку заявника за даними обліку територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, у тому числі щодо належності до громадянства України, шляхом надсилання відповідних запитів. Відповідь на такі запити повинна надаватися територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного запиту.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, надсилає не пізніше ніж протягом двох тижнів з дати подання такої заяви відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки, Адміністрації Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи Служби безпеки проводять відповідно до своїх повноважень у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яких не може бути визнано особами без громадянства у зв`язку з наявністю підстав, визначених частиною третьою статті 6-1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Строк перевірки може бути продовжений, але не більш як на один місяць.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС отримує інформацію про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, від Адміністрації Держприкордонслужби у межах її повноважень.

Перевірка даних заявника проводиться працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, за банком даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у визнанні особою без громадянства.

Відповідно до п. 26 Порядку № 317 під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї.

У разі необхідності отримання більш детальної інформації про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС може ініціювати перевірку відомостей, викладених у такій заяві, шляхом відвідування заявника за місцем проживання та опитування осіб, які можуть підтвердити або спростувати інформацію, надану заявником.

У разі коли особою надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, до органів видачі таких довідок надсилаються запити щодо підтвердження факту видачі цих довідок.

У разі коли особою не надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання та/або з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається відповідний запит дипломатичним представництвам або консульським установам (далі - іноземні представництва) цих держав із проханням надати відповідь на запит протягом одного місяця.

У разі неотримання відповіді на такий запит від іноземних представництв протягом двох місяців повторний запит до іноземного представництва надсилається працівником структурного підрозділу ДМС. У разі неотримання відповіді на повторний запит протягом двох місяців з моменту його надсилання працівником структурного підрозділу ДМС надсилається запит іноземному представництву втретє.

У разі коли після третього такого запиту не надходить відповіді від іноземного представництва, то особа не вважається громадянином цієї держави.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 317 працівник структурного підрозділу ДМС перевіряє у місячний строк правильність оформлення документів, що надійшли від територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 6-1 Закону № 3773-УІ, з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні статусу особи без громадянства відповідно до частини третьої статті 6-1 Закону № 3773-VI, у разі потреби надсилає запит до МВС, Національної поліції, Служби безпеки, призначає співбесіду особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, а також проводить інші заходи, віднесені до його компетенції відповідно до пункту 26 цього Порядку.

Згідно з п. 44 Порядку № 317 уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли:

1) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;

2) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;

3) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами держави проживання до того, як вона була допущена у цю державу, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам ООН.

При цьому за особою, якій було відмовлено у визнанні особою без громадянства на підставі підпункту 2 цього пункту, залишається право повторного звернення із заявою про визнання особою без громадянства у разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їй було відмовлено.

Із викладених норм вбачається, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. Заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу / територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи. За наслідком розгляду заяви приймається рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства.

Як вже було вище зазначено, під час перевірки заяви позивача про визнання особою без громадянства з доданими документами, Корабельним відділом у м. Херсоні У ДМС у Херсонській області надсилався запит до Посольства Республіки Казахстан в Україні від 14.08.2023 за вих. № 6511.8-22/6511-23 щодо перевірки належності/неналежності до громадянства Республіка Казахстан.

У відповідь на запит від 18.08.2023 Посольством Республіки Казахстан в Україні за № 30-1-903 повідомлено, що за інформацією Управління міграційної служби Департаменту поліції Павлодарської області, згідно з базою даних документованого населення Республіки Казахстан громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою, знятою з реєстраційного обліку, документованою паспортом громадянина Республіки Казахстан не значиться. Батьки ОСОБА_1 є громадянами Республіки Казахстан та мають постійну реєстрацію у місті Екібастуз Павлодарської області. У разі відсутності громадянства іншої держави, згідно зі статтями 3, 11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається громадянкою Республіки Казахстан.

Зважаючи на вказану відповідь офіційних органів посольства Республіки Казахстан в Україні, а також, що батько позивача та мати є громадянами Республіки Казахстан, то позивач вважається громадянкою вказаної країни. При цьому, доказів відмови позивача від громадянства Республіки Казахстан не надано.

Оскільки відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону 3773- VI особою без громадянства визнається особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, а пунктом 2 Порядку № 317 надано право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства особі, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, наявність у позивача іноземного громадянства (Республіки Казахстан) перешкоджає позивачу в отриманні статусу особи без громадянства в Україні

При цьому суд критично оцінює посилання сторони позивача на довідку від 06.02.2023 за № 30-04/с, видану консульським відділом Посольства Республіки Казахстан в Україні, так як останньою підтверджено відсутність у позивача паспорта громадянина Республіки Казахстан та неможливість підтвердження належності до громадянства Республіки Казахстан.

Разом з тим, за інформацією посольства Республіки Казахстан в Україні, позивачка вважається громадянкою Республіки Казахстан згідно зі статтями 3, 11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан».

Зокрема, за ст. 11 Закону «Про громадянство Республіки Казахстан» від 20 грудні 1991 р. 1017-XII, дитина, обидва батьки якого на момент її народження перебували в громадянстві Республіки Казахстан, є громадянином Республіки Казахстан незалежно від місця народження.

При цьому, неотримання позивачем паспорта громадянина Республіки Казахстан не свідчить про відсутність у неї громадянства цієї країни, а лише підтверджує, що позивач не реалізував право на його отримання.

Також, норма абзацу 2 частини 3 статті 6-1 Закону №3773-УІ (підстава прийняття рішення) передбачає відмову у наданні особі статусу особи без громадянства у разі наявності громадянства України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави.

Отже, конструкція цієї норми передбачає визнання іноземною державою громадянства особи та його документування, тобто наявність відповідних записів про громадянство. Водночас, обов`язкову наявність паспорта громадянина іноземної держави абзац 2 частини 3 статті 6-1 Закону № 3773-V1 не передбачає.

При цьому суд враховує, що кожна країна має свою власну політику, правила і критерії щодо громадянства. Беручи до уваги цей факт, ми говоримо про різний зміст понять громадянства в кожній державі, а отже й про принципи, на яких воно будується (внутрішній компонент).

Історично поняття громадянства передбачало здійснення особою юридичних і політичних прав, але на початку ХХ ст. концепція громадянства була переглянута, щоб включити соціальні, економічні й громадянські права.

Підсумовуючи вищевикладене, в силу законодавства Республіки Казахстан та з урахуванням відповіді Посольства Республіки Казахстан в Україні за № 30-1-903 від 18.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначається Республікою Казахстан громадянином вказаної країни за принципом крові «jus sanguinis». Це принцип набуття громадянства, що означає з латинського «право крові». Громадянство набувається за національністю або етнічною приналежністю одного або обох батьків. Діти при народженні автоматично стають громадянами певної держави, якщо один або обидва їх батьків мають громадянство цієї держави або національну приналежність етнічного, культурного чи іншого походження. Громадянство по «праву крові» допомогає у випадках подолання безгромадянства, тому що поширюється на дітей, батьки яких не є громадянами держави (міста народження дитини). Достатня умова набуття громадянства приналежність батьків до діаспори на території держави, де народилася дитина.

У рішенні ЄСПЛ «Mennesson проти Франції і Labassee проти Франції» від 26 червня 2014, Суд визначив, що громадянство є аспектом ідентичності, в тому числі дитячої, а також взяв до відома той факт, що діти зіткнулися зі значною невизначеністю у їх (повсякденному) житті через їх неможливість отримати французьку національність. Це, ймовірно, негативно вплине на формування власної ідентичності. Суд заперечив проти позиції Французької держави щодо спадкового права, оскільки діти, народжені з використанням процедури сурогатного материнства, матимуть змогу успадковувати громадянство лише як третя сторона, на відміну від інших дітей. Крім того, якщо батьківство, встановлене за кордоном між дитиною, народженою сурогатною матір`ю з майбутнім батьком, визнане державою громадянства цього батька, дитина повинна мати доступ до громадянства майбутнього батька на тих самих умовах, що і дитина, яка народилася до цього батька. Іншими словами, для набуття громадянства має значення не кров дитини (sanguinis), а юридичний зв`язок батьків і держав(и) (filiatio) («jus filiationis» VS «jus sanguinis»).

За таких обставин, рішення ДМС від 31.10.2023 № 20665 про відмову у визнанні позивача особою без громадянства відповідає приписам законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державної міграційної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 9; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.