Справа № 300/7772/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2024 р. справа № 300/7772/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.10.2023 щодо відмови поновити нарахування та виплату пенсії позивачу за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Ухвалою суду від 16.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 з 23.01.2013 по 31.10.2015 перебував на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У зв`язку з переїздом до м.Севастополя Автономної Республіки Крим, з 01.11.2015 ОСОБА_1 був знятий з обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та почав отримувати пенсійні виплати за новим місцезнаходженням.
В 2021 році позивач повернувся до м. Івано-Франківська на постійне місце проживання та 07.10.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про відновлення виплати пенсії.
12.10.2021 відповідач направив запит до Пенсійного фонду Російської Федерації про витребування пенсійної справи ОСОБА_1
09.12.2021 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надійшов лист з Пенсійного фонду Російської Федерації, згідно якого повідомлено, що запит відповідача від 12.10.2021 перенаправлений до відділу Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Севастополі.
Листом № 9/1/1632 від 15.09.2022 Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив представника позивача, що пенсійна справа ОСОБА_1 не надходила (а.с. 34).
Листом від 26.10.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача, що пенсійна справа ОСОБА_1 до відповідача не надходила (а.с. 32).
21.09.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До вказаної заяви від 21.09.2023 ОСОБА_1 долучив копії: паспорта; довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків; пенсійного посвідчення; свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; наказу № 14 від 22.01.2013 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; припису № 347/85 від 22.01.2013; розрахункової книжки; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011 рік; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011-2012 роки; архівної довідки № 179/1/6882 від 05.09.2023; листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.10.2022; листа військового комісаріату м. Севастополя від 21.12.2021; листа Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки від 15.09.2022 (а.с. 35-36).
Вважаючи протиправним рішення відповідача від 25.10.2023 щодо відмови поновити нарахування та виплату пенсії позивачу за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, представник позивача звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 14.09.2006, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частиною третьою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з статтею 1-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Статтею 10 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 49 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.
Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.
Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.
Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Виплата пенсії за минулий час регламентована статею 55 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Так, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали за кордон, визначений статею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Так, пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За змістом статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом (частина перша). Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина друга).
Статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Розділом II Порядку № 3-1 визначено документи, які необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший та виплати пенсії, допомог.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.
При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).
Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Суд звертає увагу на те, що вищевказані вимоги Порядку № 3-1 про поновлення виплати пенсії після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації, запроваджені з 18.04.2023 на підставі Постанови правління Пенсійного фонду України «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 02.03.2023 № 10-1.
Аналогічні вимоги про те, що орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації, також містять в пункту 2.18 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (далі - Порядок № 22-1),
При цьому, такі вимоги доповнені до пункту 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 за № 33-1 «Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України».
Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 07.10.2021 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із первинною заявою про поновлення виплати пенсії, ще не існувало вимог про те, що орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку № 3-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем фактичного проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.
Аналогічні положення містяться в пункті 4.12 Порядку № 22-1.
Суд звертає увагу на те, що пункт 8 розділу IV Порядку № 3-1 та пункт 4.12 Порядку № 22-1 встановлюють порядок та строки надсилання запитів про витребування пенсійних справ та пересилання пенсійних справ у відповідь на такі запити, однак не встановлюють жодних вимог про необхідність поновлення виплати пенсії особі лише після надходження пенсійних справ до органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Порядку № 3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.
Рішення за результатами розгляду заяви засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії видає або направляє особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Судом встановлено, що 21.09.2023 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До вказаної заяви від 21.09.2023 ОСОБА_1 долучив копії: паспорта; довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків; пенсійного посвідчення; свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; наказу № 14 від 22.01.2013 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; припису № 347/85 від 22.01.2013; розрахункової книжки; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011 рік; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011-2012 роки; архівної довідки № 179/1/6882 від 05.09.2023; листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.10.2022; листа військового комісаріату м. Севастополя від 21.12.2021; листа Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки від 15.09.2022 (а.с. 35-36).

Листом № 10098-9544/Д-02/8-0900/23 від 25.10.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на дату звернення позивача його пенсійна справа до відповідача не надходила (а.с. 37).

Таким чином, відмова ГУ ПФУ в Івано-Франківській області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб мотивована лише відсутністю пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 22.09.2021 за результатом розгляду справи № 308/3864/17.

Відсутність пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії. Щодо відсутності самої пенсійної справи позивача, то така має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 за результатом розгляду справи № 200/3663/16-а.

Суд звертає увагу на те, що вперше пенсія за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб призначена ОСОБА_1 з 23.01.2013 саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому позивач перебував на пенсійному обліку до 31.10.2015, що вказує на збереження в електронному вигляді певної інформації щодо призначення та отримання ОСОБА_1 пенсії за період з 23.01.2013 по 31.10.2015.

Окрім цього, разом із заявою від 21.09.2023 позивач надав відповідачу перелік документів, які дають можливість встановити інформацію про вислугу років ОСОБА_1 , дату звільнення з військової служби, складові та розмір грошового забезпечення.

Згідно листа Центру соціального забезпечення військового комісаріату м. Севастополь міністерства оборони Російської Федерації від 21.12.2021 № ТС 48314/6862/960, повідомлено відповідача, що виплата пенсії позивачу за попереднім місцем проживання проводилася до 30.11.2021 (а.с. 33).

Таким чином, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області володіло інформацією про дату припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за попереднім місцем проживання, що є однієї з обов`язкових умов для поновлення виплати пенсії.

Позивач фактично не отримує пенсійні виплати з 01.12.2021, тобто більше двох років.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та №71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 51, 54 рішення у справі Пічкур проти України, що набрало статусу остаточного 02.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). Наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (пункт 54).

Отже, не відновлення виплати позивачу пенсії за його заявою в розумінні статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та вказаної практики Європейського суду з прав людини, є втручанням в право позивача на мирне володіння майном. В спірному випадку таким є законне сподівання ОСОБА_1 на отримання пенсійних виплат раніше призначеної йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виплату якої припинено за попереднім місцем проживання з 01.12.2021.

Суд вважає, що не поновивши виплату позивачу пенсії за його заявою лише з підстав відсутності паперової пенсійної справи, пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність, оскільки за наявності інформації про умови призначення та період виплати ОСОБА_1 пенсії, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було зобов`язаний поновити позивачу виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Інший висновок суду щодо тлумачення вказаних норм не відповідав би принципу правової визначеності як елементу верховенства права, оскільки б дозволяв Державі не виконувати свої позитивні зобов`язання перед пенсіонером щодо виплати призначеної йому пенсії тільки через ненадходження до пенсійного органу матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Так, за наявності всіх умов для виплати позивачу пенсії, встановлених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням правового статусу введеного в Україні з 24.02.2022 воєнного стану через агресію Російської Федерації, невизначеністю щодо часу тривання воєнних дій і коли Російська Федерації поверне матеріали пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення на невизначений час.

В будь-якому випадку, навіть якщо допустити обгрунтованість позиції відповідача щодо відсутності в нього законної підстави для поновлення виплати пенсії позивача, та легітимність мети такого втручання, то бездіяльність пенсійного органу щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , за наявності встановлених судом обставин, єдиноможливих добросовісних та розсудливих дій для поновлення виплати призначеної позивачу пенсії як джерела доходу для його існування, на переконання суду, буде непропорційним втручанням Держави в особі територіального органу пенсійного фонду в право ОСОБА_1 на мирне володіння майном: пенсією за вислугу років, яка призначена Державою на законних підставах.

Окрім цього, якщо в майбутньому пенсійний орган встновить відсутність умов для поновлення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, то відповідач не позбавлений права вимогати повернення безпідставно виплачених позивачу сум пенсії, що передбачено статтею 59 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені вище обставини, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягала в непоновленні виплати позивачу пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Отже, така бездіяльність пенсійного органу щодо ОСОБА_1 є протиправною.

Суд вважає, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та здійснити виплату неотриманих коштів пенсії.

Щодо дати з якої необхідно вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії позивачу та виплатити неотримані суми пенсії за віком, то суд вказує на таке.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України Про пенсійне забезпечення, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом, виплату пенсії ОСОБА_1 проведено по 30.11.2021, а тому поновлення виплати пенсії позивачу необхідно здійснити з 01.12.2021.

Позивач не пропустив трьохрічного строку на звернення до пенсійного органу з виплатою пенсійних коштів, а тому суми неотриманої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.12.2021 мають бути виплачені позивачу повністю. Невиплата пенсії позивачу відбувалася з вини саме пенсійного органу, який допустив протиправну бездіяльність, оскільки не поновив виплату пенсії після отримання заяви позивача.

Таким чином, пенсійний орган в будь-якому випадку повинен поновити з 01.12.2021 виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити позивачу всі нараховані та фактично неотримані ОСОБА_1 суми пенсії за весь вказаний вище період прострочення такої виплати незалежно від чиєї вини ці кошти не були своєчасно отримані позивачем.

Отже, позов є обгрунтованим та підставним, а тому його належить задовольнити повністю, захистивши порушене право позивача у спосіб, визначений судом.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 09.11.2023 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 11).

З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 1073,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у цій справі, становить 10000 грн.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В спірному випадку представник позивача надав суду лише ордер серії ВС № 1240545 від 09.11.2023 (а.с. 38). Будь-яких документів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на правничу допомогу в цій справі в розмірі 10000,00 грн., розрахунок таких витрат та акт приймання-передачі виконаних робіт, суду ненадано.

Таким чином на час прийняття рішення в цій справі в суду відсутні підстави для розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо поновлення з 01.12.2021 нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) поновити з 01.12.2021 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.