Справа № 640/20714/18
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року місто Київ №640/20714/18

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства енергетики та захистудовкілля України Державне підприємство "Селидіввугілля"
провизнання протиправними дій, визнання протиправними наказів,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля (03035, м. Київ, вул. В. Липківського, 35, ), третя особа Державне підприємство «Селидіввугілля» (85400, Донецька обл, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41, ), в якому просить суд (з урахуванням збільшених позовних вимог):

- визнати протиправними дії Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо видання наказів від 07.11.2018 №557 та від 30.11.2018 №609;

- визнати протиправними та нечинними накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.11.2018 №557 та від 30.11.2018 №609;

-визнати протиправними дії Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо видання наказу від 18 грудня 2018 року № 646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації державного підприємства „Селидіввугілля;

- визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18 грудня 2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації державного підприємства „Селидіввугілля.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази відповідача є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, зокрема, в зв`язку із тим, що підписані неуповноваженою на це особою. Стверджує, що відповідач умисно ухиляється від виконання судового рішення, шляхом створення штучних перешкод для позивача у виконанні ним своїх обов`язків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 (суддя Літвінова А.В.) закрито провадження у справі №640/20714/18; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами суду від 13.12.2018 та від 21.12.2018 в межах адміністративної справи №640/20714/18.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними наказів.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 скасовано в частині закриття провадження у справі. Справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020 (суддя Федорчук А.Б.) прийнято до провадження справу №640/20714/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону №2825-IXупровідним листом від 19.01.2023 №03-19/4362/23 матеріали справи №640/20714/18 передано до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №640/20714/18 передано до розгляду судді Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Білоноженко М.А.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що прийняття оскаржуваних наказів є здійснення Міністерством своїх владних повноважень з управління об`єктами державної власності.

Третя особа своїм правом на подання пояснень відносно предмету спору не скористалась, пояснення до суду не надала.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29 жовтня 2018 року між Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та ОСОБА_1 було укладено контракт № 7-в/18, за яким позивач призначається на посаду генерального директора державного підприємства „Селидіввугілля на термін 1 рік, з 30 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2019 року.

Відповідач наказом від 29 жовтня 2018 року № 102 к/к призначив позивача генеральним директором ДП „Селидіввугілля з 30 жовтня 2018 року. Трудові відносини між позивачем і відповідачем було оформлено на підставі результатів конкурсного відбору на посаду керівника Підприємства та на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року у справі № 826/10496/18, яким було визнано протиправною бездіяльність Міненерговугілля щодо наймання позивача на роботу генерального директора ДП „Селидіввугілля, та зобов`язано відповідача вчинити дії щодо наймання позивача на роботу генерального директора Підприємства.

7 листопада 2018 року Міненерговугілля було видано наказ № 557 за підписом першого заступника Міністра Міненерговугілля Максимець Т.В., яким, зокрема, вирішено:

-реорганізувати ДП „Селидіввугілля (пункт 1);

-утворити комісію з реорганізації ДП „Селидіввугілля у складі згідно з додатком 1 (пункт 2);

-затвердити План заходів з реорганізації ДП „Селидіввугілля" згідно з додатком 2 (пункт 3) та доручено голові комісії з реорганізації ДП „Селидіввугілля" Пахомову С.А. збезпечити виконання Плану заходів у визначені терміни (пункт 4).

30 листопада 2018 року відповідачем було видано наказ № 609 про внесення змін до наказу від 7 листопада 2018 № 557, зокрема, у додаток 1, яким визначався персональний склад Комісії з реорганізації ДП „Селидіввугілля" внесено зміни у частині виведення зі складу Комісії Пахомова Сергія Анатолійовича - генерального директора Підприємства, голову комісії та призначення головою Комісії Кобиляцького Сергія Васильовича. У пункті 4 наказу слова „Пахомову С.А." замінено словами „Кобиляцькому С.В.".

Крім того, 18 грудня 2018 року Міненерговугілля видало наказ № 646 „Про реорганізацію державного підприємства „Селидіввугілля.

Зі змісту наказу вбачається, що він за своєю суттю є ідентичним до наказу Міненерговугілля від 7 грудня 2018 року № 557 в редакції наказу від 30 грудня 2018 року № 609, а саме в частині прийняття рішень про реорганізацію державного підприємства „Селидіввугілля та призначення головою комісії з реорганізації Кобиляцького С.В.

Вважаючи вказані вище накази незаконними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.03.2017 року № 208, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (надалі також - Міненерговугілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міненерговугілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно- промисловому, вугільно-промисловому, торфодобудному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах, а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання.

Міненерговугілля у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що наказ від 07 листопада 2018 року та від 30 листопада 2018 року було підписано неуповноваженою на те особою, на заступника Міністра Максимець Т.В. не було покладено обов`язку щодо підписання вказаного наказу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд не погоджується із такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до наказу Міненерговугілля від 28.09.2018 року № 497 «Про розподіл повноважень між Міністром енергетики та вугільної промисловості України, першим заступником, заступниками Міністра та держаним секретарем Міністерства» здійснено розподіл повноважень між Міністром Міненерговугілля, першим заступником, заступниками Міністра та державним секретарем. Наказом установлено, що у разі відсутності Міністра його повноваження здійснює один з його Заступників, визначений наказом.

Проте, наказом Міненерговугілля від 26.10.2018 року № 534 було внесено зміни у додаток 2 до наказу Міненерговугілля від 28.09.2018 року №497, якими передбачено, що у разі відсутності Міністра І. Насалика, його обов`язки виконує Перший заступник Міністра Т. Максимець без видання наказу.

Тобто, видання наказу щодо покладення обов`язків на Максимець Т.В. під час відсутності Міністра енергетики та вугільної промисловості України не передбачено, оскільки зазначене вже викладене у наказі Міненерговугілля від 28.09. 2018 року № 497, зі змінами внесеними наказом Міненерговугілля від 26.10.2018 року № 534.

07.11.2018 перший заступник Міністра Т. Максимець виконувала обов`язки Міністра енергетики та вугільної промисловості України І. Насалика, що підтверджується довідкою Начальника Управління по роботі з персоналом Міненерговугілля від 07.11.2018 № 348/1.

Враховуючи наведене, доводи позивача про те, що підписання наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 року № 557 та від 30.11.2018 № 609 було здійснено не уповноважною на це особою, є такими, що не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що до складу комісії з припинення діяльності (реорганізації) ДП «Селидіввугілля» мають обов`язково входити керівник Підприємства.

Відповідно до пункту 1 та 13 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема: приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності; здійснюють управління корпоративними правами держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 16 пункту 10 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.03.2017 року № 208, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 208) Міністр утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, що належать до сфери управління Міненерговугілля, затверджує їх положення (статути), здійснює у межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міненерговугілля.

Відповідно до підпункту 26 пункту 4 Положення № 208, Міненерговугілля відповідно до покладених на нього завдань, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, управління корпоративними правами держави.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 733, було схвалено Конвенцію реформування та розвитку вугільної промисловості на період до 2020 року.

Пунктом 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 № 1019, «Про утворення державного підприємства «Національна вугільна компанія» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Міністерству енергетики та вугільної промисловості України доручено вжити заходів для реорганізації державних підприємств, згідно з додатком, шляхом їх приєднання до державного підприємства «Національна вугільна Компанія».

Отже, судом встановлено, що на виконання пункту 2 Плану заходів на 2017 рік щодо реалізації Концепції реформування та розвитку вугільної промисловості на період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 733 «Про схвалення Конвенції реформування та розвитку вугільної промисловості на період до 2020 року», та пункту 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 № 1019 «Про утворення державного підприємства «Національна вугільна компанія», Міненерговугілля видало наказ від 07.11.2018 №557.

Наказом Міненерговугілля від 07.11.2018 № 557 прийнято рішення про реорганізацію ДП «Селидіввугілля», шляхом приєднання до Держаного підприємства «Національна вугільна компанія».

Зазначений Наказ прийнято відповідно до Господарського кодексу України, законів України «Про управління об`єктами державної власності», «Про державну реєстрацію і юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»; на виконання пункту 2 Плану заходів на 2017 рік щодо реалізації Концепції реформування та розвитку вугільної промисловості на період до 2020 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 733 «Про схвалення Конвенції реформування та розвитку вугільної промисловості на період до 2020 року», та пункту 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.12.2017 № 1019 «Про утворення державного підприємства «Національна вугільна компанія». Враховуючи лист Державного підприємства «Селидіввугілля» від 08.12.2017 № 08/2169, Міненерговугілля видало наказ

Міненерговугілля від 07.11.2018 №557 про реорганізацію Держаного підприємства «Селидіввугілля».

Пунктом 2 наказу від 07.11.2018 № 557 було утворено комісію з реорганізації ДП «Селидіввугілля» у складі згідно з додатком 1, відповідно до якого головою комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» визначено генерального директора ДП «Селидіввугілля» Пахомова Сергій Анатолійовича.

Згідно із наказом Міненерговугілля від 30.11.2018 № 609 внесено зміни до наказу від 07.11.2018 № 557, яким затверджено склад комісії з реорганізації, призначивши головою комісії Кобиляцького С.В.

Отже, прийняте Міненерговугіллям рішення, що оформлене наказом Міненерговугілля від 07.11.2018 № 557 (зі змінами та доповненнями) є здійсненням Міністерством енергетики та вугільної промисловості України своїх владних повноважень.

Суд зауважує, що Міненерговугілля виконувало рішення Уряду, які на той момент були чинними.

Згідно з наказом Міненерговуплля від 20.03 2018 №172 «Про затвердження Переліків

державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, ДП «Селидіввугілля» належало до сфери управління Міненерговугілля України.

Суд звертає увагу, що ані статутом, ані чинним законодавством не передбачено обов`язку щодо включення керівника підприємства до комісії про реорганізацію.

Щодо винесення наказу № 646 від 18.12.2018 року, то як зазначає сам позивач, за своєю суттю наказ є дотичним до наказів відповідача від 07.11.2018 та 30.11.2018 року в частині прийняття рішень про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» та призначення головою комісії з реорганізації ОСОБА_2 .

Так, позивач стверджує у своїй заяві про збільшення позовних вимог, що згідно статті 73 Господарського кодексу України та Статуту ДП «Селидіввугілля» до складу комісії з припинення діяльності входять представники Підприємства в особі його органу управління, трудового колективу та можуть входити представники Уповноваженого органу управління, тим самим до складу комісії обов`язково повинен входити керівник Підприємства.

Суд не приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки у ДП «Селидіввугілля» не створений орган управління, в розумінні пункту 10.2 Статуту, що підтверджується статутом ДП «Селидіввугілля» і, відповідно, зазначене твердження позивача є помилковим та безпідставним.

Таким чином, доводи позивача про незаконність винесеного наказу від 18.12.2018 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач умисно ухиляється від виконання судового рішення шляхом створення штучних перешкод для позивача у виконанні ним своїх обов`язків.

Аналіз матеріалів справи свідчить про необґрунтованість вказаних доводів позивача, з огляду на наступне.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 у справі №826/10486/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України вчинити дії щодо наймання ОСОБА_1 на роботу Генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля».

На виконання даного рішення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України було видано наказ про призначення позивача на посаду генерального директора ДП «Селидіввугілля» та укладено з ним контракт з терміном дії з 30 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2019 року. В подальшому, ОСОБА_1 було звільнено з посади генерального ректора ДП «Селидіввугілля» та припинено дію контракту.

Не погоджуючись з цим, ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з вимогою визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» від 12 грудня 2018 року №119 к/к, поновити його на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, також стягнути судові витрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі № 242/3602/191 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, проте Міненерговугілля звернулося з апеляційною скаргою на це рішення до суду апеляційної інстанції.

13.02.2020 Донецьким апеляційним судом було задоволено апеляційні скарги Міністерства енергетики та захисту довкілля, голови комісії з проведення реорганізації Міненерговугілля ОСОБА_3 та голови комісії з реорганізації державного підприємства «Селидіввугілля» Кобиляцького Сергія Васильовича; рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості, третя особа: Ліквідаційна комісія державного підприємства «Селидіввугілля», про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Тому, твердження позивача, про умисне ухилення відповідача від виконання судового рішення не відповідає дійсності, адже Міненерговугілля виконало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/10486/18 та призначило позивача на відповідну посаду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та наведених сторонами аргументів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо видання наказів від 07.11.2018 №557 , від 30.11.2018 №609 та 18.12.2018 року №646, та їх скасування.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України ,понесені судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Білоноженко М.А.