Справа № 460/9483/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/9483/23 пров. № А/857/17203/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року (суддя Гудима Н.С., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 15.08.2023),

в адміністративній справі №460/9483/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю стороннього догляду за хворою мамою дружини, яка за висновком Лікарсько-консультативної комісії потребує постійного стороннього догляду; 2) зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю стороннього догляду за хворою мамою дружини, яка за висновком Лікарсько-консультативної комісії потребує постійного стороннього догляду.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності. Вказує скаржник, що оскільки звертався з рапортами про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто на підставі правової норми, яка була введена в дію Законом №2122-ІХ від 15.03.2022 через дев`ять років після прийняття постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, то абсолютно абсурдним є твердження про те, що даний підзаконний нормативний акт «деталізує» цю правову норму. Діюча редакція вступної частина постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1009 від 02.12.2015 може деталізувати виключно положення ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції цієї статті, яка була чинною станом на грудень 2015 року. Долучивши до рапортів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами висновок ЛКК від 23.01.2023 за №22, позивач належним чином підтвердив наявність зазначеної у абз. 5 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу» підстави для звільнення з військової служби, визначеної чинним на день звернення до суб`єкта владних повноважень законом. Оскільки предметом адміністративного спору є оцінка правомірності дій (бездіяльності) військової частини як суб`єкта владних повноважень, який не ставив під сумнів долучений до рапортів висновок ЛКК від 23.01.2023 за №22 на підтвердження потреби у постійному сторонньому догляді, за мамою моєї дружини, то суд першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення фактично вийшов за межі позовних вимог.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 15.08.2023 та постанови нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.02.2022 призваний на військову службу як солдат за призовом під час загальної мобілізації через введення воєнного стану в Україні та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Згідно з свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 17.10.2004, між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 укладено шлюб. Прізвища чоловіка і дружини після одруження: ОСОБА_3 . Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_4 є матір`ю дружини позивача ОСОБА_5 (а.с. 24).

Заключенням лікарсько-консультативної комісії (далі - Заключення ЛКК) від 23.01.2023 №22, виданим КНП Березнівський центр первинної медичної допомоги Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує постійного стороннього догляду (а.с. 22).

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №152 від 25.01.2023, виданої Адміністратором Центру надання адміністративних послуг Березнівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

04.02.2023 позивач у встановленому порядку подав рапорт командиру 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка висновком заключення Лікарсько-консультативної комісії КНП Березнівського центру первинної медичної допомоги Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області потребує постійного стороннього догляду (а.с. 30).

До рапорту додано копії: заключення ЛКК КНП Березнівського центру первинної медичної допомоги Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №22 від 23.01.2023, довідки №152 від 25.01.2023, паспорта ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 08.08.1997, свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , паспорта ОСОБА_5 серії НОМЕР_6 від 16.08.2013, паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 13.08.1997, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 17.10.2004.

Листом від 10.02.2023 №194/02 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив про те, що рапорт позивача розглянуто та зазначив, що наданим висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я підтверджено факт того, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, однак не надано документи в підтвердження факту здійснення постійного догляду за даною особою. З посиланням на Закон України Про соціальні послуги проінформовано, що у разі подання належним чином оформлених документів, що засвідчують факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за ОСОБА_4 , клопотання про звільнення підлягатиме задоволенню (а.с. 31).

05.03.2023 позивач повторно подав рапорт, в якому аналогічно з першим просив звільнити його з військової служби на підставі пп. г п.2 ч.4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

До вказаного рапорту додано копії: заключення ЛКК №22 від 23.01.2023, довідки №152 від 25.01.2023, акту обстеження матеріально побутових умов проживання №16 від 02.03.2023, акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 21.02.2023, паспорта ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 08.08.1997, картки платника податків ОСОБА_4 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , паспорта ОСОБА_5 серії НОМЕР_6 від 16.08.2013, паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 13.08.1997, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 № НОМЕР_9 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 17.10.2004, свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_10 від 05.04.2006.

За наслідками розгляду вказаного рапорту відповідач листом від 15.03.2023 №373/03 повідомив позивача, що наданим висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я підтверджено факт того, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, однак не надано документи в підтвердження факту здійснення постійного догляду за даною особою (а.с. 13).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Спірним питанням у цій справі є бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами.

Положеннями частин першої та другої статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч.5 ст.1 Закону №2232-XII, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Звільнення з військової служби визначає ст.26 Закону №2232-XII.

Відповідно до положень абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п.2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з п.233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд встановив, що позивач як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, звертався до відповідача з рапортами про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю дружини, яка потребує постійного стороннього догляду згідно заключення Лікарсько-консультативної комісії КНП Березнівського центру первинної медичної допомоги Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області.

Оскільки станом на час судового розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та прийняття за наслідками його розгляду відповідного рішення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає в не розгляді рапорту позивача про його звільнення за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, однак надав їм невірну правову оцінку, вийшовши за межі доводів та заперечень сторін щодо суті спору, здійснивши аналіз тих питань, які не були покладені відповідачем в основу відмови позивачу у звільненні з військової служби, зокрема, надавши правову оцінку висновку (заключенню) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Колегія суддів зазначає, що у розглядуваних правовідносинах є наявний факт бездіяльності відповідача лише в частині того, що рапорт позивача було розглянуто не по суті тих підстав для звільнення, які вказані у цьому рапорті.

Зокрема, відповідачем підставою для відмови у задоволенні рапортів позивача у листах від 10.02.2023 та від 15.03.2023 зазначено відсутність відповідних документів, визначених Законом України «Про соціальні послуги», що засвідчують факт здійснення постійного догляду військовослужбовцем за ОСОБА_4 .. Однак, такі підстави відмови відповідача у задоволенні рапорту про звільнення та обґрунтування причин повернення рапорту позивача без реалізації, суд вважає помилковими і необґрунтованими, позаяк позивач звертався з рапортом щодо його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини, а не з підстав надання ним соціальних послуг згідно із Законом України «Про соціальні послуги». Жодних доказів того, що позивач мав намір здійснювати надання соціальних послуг за нормами вказаного Закону, відповідачем суду не надано і матеріали справи не містять.

Водночас, системний аналіз пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю хворих батьків дружини, які потребують постійного догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вказана норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують обов`язок військовослужбовця піклуватися про матір дружини, або ж у підтвердження факту уже здійснення постійного догляду за нею.

Таким чином, у вказаній частині позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача є обґрунтованою, яка підлягає задоволенню.

Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, то колегія суддів враховує наступне.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при розгляді рапорту позивача від 05.03.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII відповідач не дотримав вимог чинного законодавства, що мало наслідком допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Водночас, як уже було вказано судом вище, при розгляді цього рапорту позивача від 05.03.2023 необхідно керуватись приписами чинного законодавства.

З врахування того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 05.03.2023 про звільнення з військової служби по суті тих підстав для звільнення, які були наведені у рапорті, а саме на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому відповідача слід зобов`язати повторно розглянути по суті відповідний рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, у спірних правовідносинах з метою відновлення порушеного права позивача, ефективним та належним способом захисту, є зобов`язання відповідача повторно розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 05.03.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини), і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (прийняти певне рішення) підлягає до часткового задоволення.

З врахуванням наведеного вище, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимогу немайнового характеру.

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої та апеляційної інстанцій підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи квитанціями.

Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, в користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 1073,60 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1610,40 грн..

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року в адміністративній справі №460/9483/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 (навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону) від 05.03.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 (навідника 1 відділення 2 єгерського взводу 8 єгерської роти 3 єгерського батальйону) від 05.03.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою мамою дружини), і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 1610 (одну тисячу шістсот десять) грн 40 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль