Справа № 320/631/21
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року місто Київ №320/631/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доРжищівської міської ради Київської області
провизнання протиправним рішення, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Ржищівської міської ради Київської області (09230, Київська обл, м. Ржищів, вул. Соборна,22, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним рішення Ржищівської міської ради Київської області VIII скликання №60-03-08 від 24.12.2020 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за період працевлаштування - з 25.11.2020 по 24.05.2021, тобто - з часу припинення повноважень на посаді секретаря Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області;

- стягнути з Ржищівської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату за період працевлаштування з 25.11.2020 по 24.05.2021, з часу припинення повноважень на посаді секретаря Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області у сумі 38 192,73 грн.;

- зобов`язати Ржищівську міську раду Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування - з лютого 2021 року по травень 2021 року.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що Ржищівська міська рада прийняла протиправне рішення щодо ненарахування та невиплати середньомісячної заробітної плати позивачу за період працевлаштування з часу припинення повноважень на посаді секретаря Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, оскільки на неї розповсюджуються вимоги ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Зауважує, що запис у трудовій книжці про звільнення із попереднього місця роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням був зроблений помилково в силу незнання законів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 (суддя ОСОБА_2 ) відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Протокольною ухвалою від 14.04.2021 (суддя ОСОБА_2 ) суд дійшов висновку про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 за №949/0/15-23 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з пунктами 2.3.3, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підпункту 3.3.2 пункту 3.3 частини третьої Засад використання автоматизованої системи документообігу суду Київського окружного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справ на підставі Розпорядження від 30.10.2023 №231-р/ка.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду, справа №320/631/21 передана 02.11.2023 до розгляду судді Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Білоноженко М.А.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач була звільнена з попереднього місця роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП, що свідчить про те, що на момент вступу у виборну посаду позивач не перебувала в трудових відносинах з жодним підприємством, установою, організацією. Відтак, позовні вимоги про застосування ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та нарахування відповідних виплат є безпідставними.

Позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, надала до суду відповідь на відзив, в якій посилаючись на рішення Грушівської сільської ради щодо свого обрання та виконання обов`язків секретаря ради стверджує про помилковість висновків відповідача в оскаржуваному рішенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач з 01 грудня 2010 року по 24.11.2020 року працювала на посаді секретаря Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області.

На підставі Рішенням Ржищівської міської ради від 24.11.2020 року № 04-01-08, повноваження секретаря Грушівської сільської ради ОСОБА_1 припинено на підставі п.п.4 п.2 розділу 11 «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16 квітня 2020 року № 562-ЇХ, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні

До обрання на посаду секретаря Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області позивач працювала на посаді бібліотекаря та завідуючої філіалом № 22 села Грушів Миронівського району Київської області.

Згідно з ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, установі, організації.

Після припинення повноважень секретаря Грушівської сільської ради, позивач звернулась до сектору культури, молоді та спорту Миронівської районної державної адміністрації із заявою про працевлаштування, оскільки до обрання депутатом та секретарем Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області позивач працювала на посаді бібліотекаря та завідуючої філіалом № 22 села Грушів Миронівського району Київської області. Завідувач сектором культури, молоді та спорту Миронівської районної державної адміністрації надав довідку про неможливість працевлаштування позивача.

02 грудня 2020 року позивач звернулась із письмовою заявою до Ржищівської міської ради про збереження та виплату середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Грушівській сільській раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Рішенням третьої сесії Ржищівської міської ради № 60- 03-08 від 24 грудня 2020 року позивачу було відмовлено у збереженні та виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у Грушівській сільській раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців. Свою відмову відповідач вмотивував тим, що в трудовій книжці ОСОБА_1 є запис за номером 11, згідно якого її звільнено з посади завідуючої філіалом № 22 села Грушів Миронівського району Київської області за статтею 38 КЗпП України - за власним бажанням.

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила її звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада), в тому числі і голови, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 №93-IV, який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

За нормами частини другої статті 6 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Абзацом 1 частини першої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" встановлено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 КЗпП України, за приписами якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, приведеними вище нормами встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади).

Тобто, у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, Закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Отже, законодавець гарантує колишньому депутату місцевої ради збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому обов`язок запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу (посаду) за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді покладається саме на роботодавця.

Аналізуючи зазначене вище норми суд зауважує, що особа має право на збереження протягом не більше 6 місяців її середнього заробітку з відповідного місцевого бюджету у разі дотримання в сукупності трьох обов`язкових умов: 1 - звільнення з попереднього місця роботи за п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України; 2 - звернення на попереднє місце роботи не пізніше 3-х місяців після припинення повноважень; 3 - неможливість надання відповідної роботи (посади).

Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" покладає на роботодавця обов`язок забезпечити депутату, строк повноважень якого завершився, надання попередньої роботи (посади) і лише в разі її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

З наведених норм вбачається, що для збереження на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради, але не більше шести місяців, середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді необхідне дотримання трьох умов: перебування у трудових відносинах (працевлаштування) до обрання на виборну посаду; звільнення з попереднього місця роботи у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; неможливості надання попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що позивача з 24.11.2020 звільнено з посади секретаря Грушівської сільської ради.

Суд звертає увагу, що як передбачено пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 у справі №219/2204/2016-ц зробив висновок, що гарантії, передбачені частиною другою статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" поширюються на колишніх секретарів сільради, які безпосередньо перед обранням на виборну посаду були працевлаштовані на іншій посаді і були звільнені з такого місця роботи згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП (перехід на виборну посаду).

Як наголосив суд касаційної інстанції, трудовий договір має бути припинено саме на підставі, передбаченій пунктом 5 статті 36 КЗпП. Запис про звільнення за такою підставою обов`язково має бути у трудовій книжці. Якщо звільнення буде оформлено за іншою підставою (наприклад статті 38 КЗпП), то особа не може претендувати на гарантії частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад". Саме ці обставини, а не кількість каденцій на які було обрано посадову особу, визначають її право повернутися на місце роботи, де та працювала до обрання на зазначену виборну посаду.

У свою чергу, судом встановлено, що згідно запису у трудовій книжці №11 від 30.11.2010 позивача звільнено з посади завідуючого філіалом № 22 с. Грушів за ст. 38 КЗпП - за власним бажанням.

Позивач зазначає, що запис у трудовій книжці про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) є помилковим, що вказаний запис необхідно було зробити як «звільнений згідно із п. 5 ст. 36 КЗпП (перехід на виборну посаду)».

Суд звертає увагу, що позивача було звільнено за власною заявою, написаною нею власноруч 26.11.2010 року, підставою для звільнення в якій, позивач зазначила «звільнити за власним бажанням».

Отже, доводи про помилковість вчиненого напису у трудовій книжці суд вважає необґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент вступу позивача на виборну посаду, вона не перебувала в трудових відносинах з підприємством, установою, організацією, відтак позовні вимоги про застосування ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та нарахування відповідних виплат є безпідставним.

Таким чином, рішення Ржищевської місцевої ради Київської області від 24.12.2020 року, яким відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті середньої заробітної плати, на період працевлаштування, але не більше 6 місяців, є обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

В зв`язку із тим, що інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

В зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, а понесених відповідачем витрат не заявлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Білоноженко М.А.