Справа № 260/10440/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/10440/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1-Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

2- Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жупан А.Ю., звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач ОСОБА_1 18 березня 2023 року , коли йому виповнилося 60 років, набув право на пенсію за віком, то він 26 травня 2023 року (далі по тексту - Позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі по тексту - Відповідач 1) із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви було подано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 .

За результатами розгляду заяви від 26.05.2023 р Пенсійним органом 05.06.2023 року прийнято Рішення 99 від про призначення позивачу пенсії з 19.03.2023 року. Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача склав 30 рік 08 місяць 27 дні.

10 липня 2023 року Позивачем додатково подано до Відповідача 1 всі наявні в нього документи, зокрема: трудову книжку серії НОМЕР_2 від 11.03.1982; показання свідків від 28.11.2021 та від 27.10.2021; довідку від 19.04.2019 №362, видану Архівним відділом Великописарівською районною державною адміністрацією; довідку від 15.06.2023 №59, видану ПП «Вільне»; довідку ПП «Вільне» про реорганізацію підприємства.

Однак, за результатами розгляду заяви від 10.07.2023 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі по тексту - Відповідач 2) прийнято Рішення про відмову у перерахунку пенсії від 13 липня 2023 року №99.При цьому рішення Відповідача 2 не містить відомостей щодо не зарахування до трудового стажу позивача періодів його роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща» (запис 1-2 трудової книжки) та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул» (запис 14-15 трудової книжки).

Позивач вважає безпідставними дії Відповідача 2 щодо не зарахування до трудового та страхового стажу періодів його роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща», з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул», що призвело до прийняття протиправного рішення про відмову у перерахунку пенсії від 13 липня 2023 року №99 .

05 грудня 2023 року Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в справі та зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів: пенсійну справу ОСОБА_1 .

26 грудня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 11.03.1982 року, ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Калініна згідно договору від 25.05.1988 №11, копію договору заявником не надано.

Оскільки колгосп ім. Калініна має правонаступника , а саме ПП «Вільне», яке не підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 та в наданих підприємством документах не вказано причини відсутності даних про роботу заявника, підстав для зарахування періоду з 25.05.1988 року по 20.04.1991 року показаннями свідків немає. Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на встановлені вище обставини Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами і підзаконними нормативно-правовими актами.

01 січня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначає мотиви тіж самі які відповідач 1 у своєму відзиві. Зокрема вказує, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 11.03.1982, Позивач працював у колгоспі ім. Калініна відповідно до договору від 25.05.1988 №11, копію договору Позивачем не надано.

Оскільки колгосп ім. Калініна має правонаступника, а саме ПП «Вільне», яке не підтверджує стаж роботи Позивача та в наданих підприємством документах не вказано причини відсутності даних про роботу Позивача, підстав для зарахування періоду з 25.05.1988 до 20.04.1991 показаннями свідків немає.

Звертає увагу, що надати документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення немає можливості, оскільки програмним забезпеченням ІКІС ПФУ: підсистеми «Призначення та виплати пенсій (ППВП)» не передбачено доступ до електронних пенсійних справ іншого регіону. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо перерахунку пенсії здійснено структурним підрозділом Управління - 13.07.2023, винесено рішення про відмову у перерахунку пенсії через відсутність законних підстав.

03 січня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла пенсійна справа ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали адмінсправи , пенсійну справу позивачу 99, суд дійшов до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

26 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви було подано документи для призначення пенсії за віком, зазначених у переліку і, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 .

05.06.2023 року Пенсійним органом ( у пенсійній справі зазначено: орган ПФУ 7235 Тячівське обєднане управління ПФУ) прийнято Рішення 99 від про призначення позивачу пенсії з 19.03.2023 року.

Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача склав 30 рік 08 місяць 27 дні.

Відповідно до розрахунку стажу до вказаного рішення пенсійним органом, за результатами розгляду документів доданих Позивачем до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди його роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 :

- з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща» (запис 1-2 трудової книжки);

- з 25.05.1988 по 20.04.1991 в Колгоспі ім. Калініна (запис 12-13 трудової книжки);

- з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул» (запис 14-15 трудової книжки);

Як наслідок, з наявних у позивача понад 35 років страхового стажу, пенсійним органом зараховано тільки 30 рік 08 місяці 27 днів.

Відповідно до розписки-повідомлення від 26.05.2023 р., наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області встановлено строк до 25.08.2023 р. -подання документів, яких недостатньо для призначення пенсії :

довідка про зміну назви організації;

- заява про спосіб виплати пенсії;

-довідка про стаж роботи з 11.03.1982-20.04.1982

-посвідчення учасника бойових дій

10 липня 2023 року Позивачем подано Заяву та додатково подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області всі наявні в нього документи, зокрема:

- трудову книжку серії НОМЕР_2 від 11.03.1982;

- показання свідків від 28.11.2021 та від 27.10.2021;

- довідку від 19.04.2019 №362, видану Архівним відділом Великописарівською районною державною адміністрацією;

- довідку від 15.06.2023 №59, видану ПП «Вільне»;

- довідку від 15.06.2023 року № 60 ПП «Вільне» про реорганізацію підприємства.

Однак, за результатами розгляду заяви від 10.07.2023 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) прийнято Рішення про відмову у перерахунку пенсії від 13 липня 2023 року №99.

Пенсійним органом у рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих Позивачем до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 11.03.1982 з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна, оскільки позивач працював в колгоспі ім. Калініна згідно договору від 25.05.1988 №11, а копію договору ОСОБА_1 не надав. Не враховано також, для підтвердження спірного стажу позивача, й покази свідків, позаяк правонаступник колгоспу ім. Калініна, ПП «Вільне, не підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 та в наданих підприємством документах не вказано причини відсутності даних про роботу заявника.

Про зміст рішення Управління листом від 21.08.2023 №0700-0210-8/45119 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило Позивачу.

Згідно Довідки від 19.04.2019 №362, виданої Архівним відділом Великописарівською районною державною адміністрацією, зазначено, що:

- в архівному відділі Великописарівської районної державної адміністрації знаходяться на зберіганні документи постійного зберігання , зокрема,- протоколи засідань правління та загальних зборів колгоспу імені Калініна ( в подаль шому реорганізовано в агрофірму, КСП, АТЗТ, ПП «Вільне») Вільненської сільської ради . Згідно записів із цих протоколів відомостей про підтвердження стажу роботи (прийом, звільнення ), заключення трудового договору, направлення на заготівлю лісу до Росії або будь-які інші відомості про трудову діяль ність ОСОБА_1 за період з 25 травня 1988 року по 20 квіт ня 1991 року в колгоспі «Калініна» немає. Надати довідку про підтвердження стажу роботи в бувшому колгоспі імені Калініна може приватне підприємство ПП «Вільне», яке є правонаступником. У них повинні зберігатись відомості про нарахування заробітної плати.

Згідно Довідки від 15.06.223 р. №59, виданою ПП «Вільне» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що відповідно до його запиту на підтвердження трудового стажу в колгоспі ім. Калініна Великописарівського району Сумської області з 25.05.1988 р. по 20.04.1991 р. повідомлено наступне. На сьогодні, правонаступником колгоспу ім. Калініна є приватне підприємство «Вільне». Під час реорганізації, ПП «Вільне» передано лише Книги ведення трудового обліку членів колгоспу. Згідно цих даних ОСОБА_2 не був членом колгоспу. Стосовно трудових договорів з найманими працівниками, які не є членами колгоспу за період 1987-1992 рр. дані відсутні.

Відповідно до Довідки від 15.06.223 р. №60, зазначено, що колгосп ім. Калініна був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «ВОЛЬНОЕ» згідно статуту від 12.12.1992 року.

КСП «ВОЛЬНОЕ» реорганізовано в АПТЗТ «ВОЛЬНОЕ» згідно статуту від 26.08.1995 року.

АПТЗТ «ВОЛЬНОЕ» реорганізоване в КСП" ВОЛЬНОЕ" згідно статуту від 04.02.1999 року.

КСП «ВОЛЬНОЕ» реорганізоване в ПП «ВІЛЬНЕ» згідно статуту 16.05.2000 року..

Приватне підприємство «Вільне» є правонаступником всіх вищевказаних підприємств.

Довідка видана на підставі статутів 1992, 1995, 1999, 2000 років.

Згідно письмових показів свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював бригадиром лісозаготовчої бригади в колгоспі ім. Калініна Великописарівського району Сумської області з травня 1988 р. по квітень 1991 р.

Згідно письмових показів свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював бригадиром лісозаготовчої бригади в колгоспі ім. Калініна Великописарівського району Сумської області з травня 1988 р. по квітень 1991 р.

Згідно письмових показів свідка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював бригадиром лісозаготовчої бригади в колгоспі ім. Калініна Великописарівського району Сумської області з травня 1988 р. по квітень 1991 р.

Мотиви та норми права застосовані судом.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення N 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 4 Закону Закон № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1-3 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058 (далі Закон України №1058-ГУ) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та при наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31.12.2023 року - не менше 30 років.

Статтею 1 Закону України № 1058-ГУ^ встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ГУ^ розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ГУ страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ГУ)

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як передбачено статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача), згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637 в).

Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанови № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум-трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Пунктом 1 даного Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку № 637 передбачено, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.6 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», до трудової книжки заносяться відомості про працівника, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність, відомості про роботу, переведення на іншу роботу, звільнення. Для робітників у відповідності з найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно- кваліфікованому довіднику робіт і професій робітників провадяться записи про найменування роботи або посади, на які їх прийнято.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 6 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію по веденню, обліку, зберіганню і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічного змісту містить положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301. «Про трудові книжки працівників».

Як встановлено судом Позивачем було подано до Відповідача 1, зокрема, Трудову книжку серії НОМЕР_2 від 11.03.1982 в якій зроблено записи щодо періодів її роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща» (запис 1-2 трудової книжки); з 25.05.1988 по 20.04.1991 в Колгоспі ім. Калініна (запис 12-13 трудової книжки); з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул» (запис 14-15 трудової книжки);

Вказані записи щодо періодів навчання та роботи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця з посиланням номери наказів та договорів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відповідно до положень пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, як орган, що призначає (перераховує) пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, однак такі дії не вживав.

Окрім того, факт роботи позивача в Колгоспі ім. Калініна підтверджено й показами свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 засвідчені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Однак Відповідачем 2 не було враховано покази свідків при прийнятті оскаржуваного рішення, а відсутність в правонаступника колгоспу ім. Калініна, ПП «Вільне», даних трудових договорів з найманими працівниками, які не були членами колгоспу - не може бути підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача, з 25.05.1988 по 20.04.1991, в колгоспі ім. Калініна.

Відтак, відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи в колгоспі ім. Калініна за вказаний вище період його роботи за наявності трудової книжки, довідок, табуляграм, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків та підтверджують факт роботи позивача у колгоспі ім. Калініна Відтак, факт наявності стажу роботи на вказаному підприємстві підтверджується трудовою книжкою на підставі закону, оскільки факт прийняття на роботу та роботи можливо достовірно встановити з даних трудової книжки.

Підставою для обрахунку загального стажу є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Додатково суд зазначає, що згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абз.2 п. 2 Основних положень трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

Враховуючи вищезазначені норми та зміст наданих позивачем письмових доказів, суд вважає, що вказані документи в свої сукупності підтверджують період роботи позивача у колгоспі ім. Калініна Великописарівського району Сумської області з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща», з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул».

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а відтак, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, суд зауважує, що трудовою книжкою від 11.03.1982 року, показаннями свідків від 28.11.2021 та від 27.10.2021; довідкою від 19.04.2019 №362, видану Архівним відділом Великописарівською районною державною адміністрацією, довідкою від 15.06.2023 №59, видану ПП «Вільне», довідкою ПП «Вільне» про реорганізацію підприємства повністю підтверджуються періоди роботи позивача однак періоди його роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща» (запис 1-2 трудової книжки) та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул» (запис 14-15 трудової книжки). не зазначені у оскаржуваному рішенні як такі , що піддаються сумніву і не враховуються до страхового стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до загального трудового та страхового стажу періоди роботи

з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща»,

з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна

та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул»,

підлягають до задоволення.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно не зарахувало такий період до страхового стажу позивача.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 13 липня 2023 року №99 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Також з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща», з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул».

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача здійснити призначення і виплату йому пенсії за віком з 19.03.2023 року, то суд не може перебирати повноваження пенсійного органу щодо питання призначення пенсії, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Однак відповідач з врахуванням висновків суду та періодів, які підлягають зарахуванню зобовязаний повторно розглянути подану позивачем заяву.

У параграфах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, параграф 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», № 21151/04, параграф 72, «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, параграф 51).

Зокрема, на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (зокрема, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, параграф 74, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, параграф 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», параграф 128, «Беєлер проти Італії», параграф 119).

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні обставин, відповідних їм правовідносин та релевантного законодавства суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам встановленим для них ч. 2 ст. 2 КАСУ .

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ( Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, 10003 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13 липня 2023 року №99 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ( Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, 10003 ) зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди роботи з 11.03.1982 по 20.04.1982 в Совгозі «Сосновая роща», з 25.05.1988 по 20.04.1991 в колгоспі ім. Калініна та з 23.04.1991 по 27.08.1994 в Кооперативі «Менчул».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області ( Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, 10003 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 26.05.2023 року про призначення пенсії.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнуваньГоловне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ( Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, 10003 ).

В решті позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова