Справа № 160/20954/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуСправа №160/20954/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023р. (згідно відомостей Укрпошти) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, відповідно до постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 1 лютого 2023 року і по теперішній час;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень щомісячно, відповідно до постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 1 лютого 2023 року і по теперішній час;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 6000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він проходить військову службу на посаді старшого стрільця 5-го взводу 2-ої роти 4-го батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 , зазначає, що з 10.06.2022р. на підставі бойового розпорядження Голови адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №69 від 02.06.2022р. виконував завдання з забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, а також відсічі і стримування збройної агресії з боку рф, а саме: заходи з охорони особливо важливого об`єкту залізничного металевого мосту через залізничні колії довжиною 83,15 метрів по непарній колії 143 км ПК7 перегону П`ятихатки-Дніпро, ст. Воскобійня, та з 24.02.2022р. до 1 лютого 2023р. він стабільно отримував додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. щомісячно на підставі постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. Однак, вказану додаткову винагороду позивач не отримує з 1 лютого 2023 року по теперішній час, звернення позивача з даного питання відповідачем залишилося без відповіді, вважає, що оскільки він виконує вищенаведене бойове завдання на вказаному об`єкті і на даний час, про що наявні записи в журналі реєстрації чергувань, то позивач має право на виплату вищенаведеної додаткового винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 щомісячно. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати за надання професійної правової допомоги у розмірі 6000 грн. (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 29.08.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 26.09.2023р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, окрім того, у відповідача вказаною ухвалою суду були витребувані додаткові докази згідно з наведеним переліком, що є предметом даного спору, в порядку ст.80 наведеного Кодексу (а.с.38-39).

Наведена ухвала суду була отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 09.09.2023р., що підтверджується поштовим повідомленням, наявним у справі (а.с.60).

На виконання вищенаведеної ухвали суду, 12.09.2023р. засобами поштового зв`язку до канцелярії суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову позивачеві у повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до бойового наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.06.2022р. №33 організовано охорону та оборону такого об`єкту як залізничний металевий міст через залізничні колії перегону П`ятихатки-Дніпро, ст. Воскобійня та позивача було відряджено для охорони вказаного об`єкту згідно наказу від 11.07.2023р. №222. Постановою КМУ №168 від 28.02.2022р. було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, зокрема, і Державної спеціальної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць. Вказана винагорода виплачувалась усім військовослужбовцям незалежно від умов проходження ними військової служби, зокрема, і позивачу. Проте, постановою КМУ від 20.01.2023р. №43 були внесені зміни до постанови КМУ №168 від 28.02.2022р., а саме: пункт 2-1 викладено у такій редакції: «Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень». На виконання наведених змін наказом Міністра оборони України від 25.01.2023р. №44 внесені зміни до Порядку №260, який доповнено розділом ХХХІУ «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 01.02.2023р. відповідно до п.2 розділу ХХХІУ Порядку №260, винагорода виплачується у таких розмірах - 30000 грн. військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), зокрема, з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями, а відповідно до п.6 роз`яснення від 11.04.2023р. №423/1932 «Щодо переліку об`єктів критичної інфраструктури» перелік об`єктів критичної інфраструктури затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022р. №1229-рс-ОП, також перелік об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1833-034, проте, у переліку вказаних постанов КМУ залізничний металевий міст через залізничні колії перегону П`ятихатки-Дніпро, ст. Воскобійня як об`єкт критичної інфраструктури відсутній. З огляду на викладене, відповідач зазначає, що вказаний наведений об`єкт не належить до переліку об`єктів критичної інфраструктури, не віднесений до реєстру об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, тому твердження позивача, що він виконував бойове завдання з охорони та оборони об`єкту саме критичної інфраструктури в умовах воєнного стану у складі ВЧ НОМЕР_1 є помилковим, а наказом Міністра оборони України від 25.01.2023р. №44, яким внесені зміни до Порядку №260 від 07.06.2018р. здійснення доплати за охорону важливих об`єктів, які не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури в установленому порядку, не передбачено, відповідно, коштів для фінансування виплат додаткової винагороди позивачеві не замовлялись та ВЧ не отримувались. Також відповідач вважає, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу є завищеними, тому відшкодуванню не підлягають (а.с.42-44).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 01.11.2023р., у зв`язку із ненаданням учасниками справи витребуваних за ухвалою суду від 29.08.2023р. документів, було повторно запропоновано позивачеві та відповідачеві надати суду копії документів, які зазначені в ухвалі суду від 29.08.2023р., через що було продовжено строк розгляду даної справи до 20.12.2023р. (а.с.61-62).

Вказана ухвала суду учасниками справи була отримана засобами електронного зв`язку на їх електронні адреси 01.11.2023р. о 16:39 год., що підтверджується відповідним електронним повідомленням, наявним у справі (а.с.64).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду 15.11.2023р. відповідачем були надані суду письмові пояснення від 10.11.2023р. за №2911 та довідка від 10.11.2023р. №2898 про відсутність залізничного металевого мосту через залізничні колії перегону П`ятихатки-Дніпро, ст. Воскобійня у переліку об`єктів критичної інфраструктури (а.с.65-66).

Позивачем вимоги ухвали суду від 01.11.2023р. проігноровані.

Згідно довідок управління персоналом суду №267 від 12.12.2023р. та №270 від 14.12.2023р. суддя Конєва С.О. у період з 18.12.2023р. по 12.01.2024р. перебувала у щорічній відпустці (а.с.70).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 15.01.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був зарахований до списків ВЧ НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 5 взводу охорони 2 роти охорони 4 батальйону охорони з 10.04.2022р., що підтверджується змістом копії паспорту позивача, змістом копії військового квитка позивача та копією витягу з наказу від 10.04.2022р. №30 (а.с.11-20, 45).

Також зі змісту копії витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.06.2022р. №97 позивача з 10.06.2022р. вважати таким, що вибув для здійснення заходів із забезпечення посилення особливо важливого об`єкту біля станції Воскобійня на підставі розпорядження ВЧ НОМЕР_2 від 02.06.2022р. №69 (а.с.46).

11.07.2023р. старшого солдата ОСОБА_1 старшого стрільця 5 взводу охорони 2 роти охорони 4 батальйону охорони вважати таким, що вибув для здійснення заходів із забезпечення надійної охорони та оборони особливо важливого об`єкту національної транспортної системи України на об`єкт охорони Таценки з об`єкту охорони Воскобійня, що підтверджується змістом копії витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.07.2023р. №222 (а.с.48).

Згідно довідки про суми грошового забезпечення від 05.09.2023р. №2205 позивача з 10.04.2022р. по липень 2023р. додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р. у розмірі 30000 грн. у період з лютого 2023р. по липень 2023р. позивачеві не нараховувалась та не виплачувалася про що свідчить зміст наведеної довідки (а.с.49).

Факт не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., у вказаний наведений спірний період також підтверджено і представником відповідача у відзиві на позов (а.с.42-44).

Позивач, вважаючи протиправною вищенаведену бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті йому додаткової винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 з 1 лютого 2023 року і по теперішній час, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає мовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022р.

До вказаної постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. неодноразово вносилися зміни та доповнення.

У період, що є предметом даного спору, тобто з 1 лютого 2023р. і по теперішній час дана постанова КМУ №168 діяла у редакції змін внесених до неї постановою КМУ №43 від 20.01.2023р., які набрали чинності з 21.01.2023р.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 р. № 43«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» були внесені зміни до постанови №168, а саме: пункт 2-1 викладено в такій редакції: «установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень».

На виконання вищезазначених змін, наказом Міністра оборони України від 25.01.2023р. № 44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233), який набув чинності з 01.02.2023, внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260) - доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

«...30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

- у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень...».

При цьому, у зв`язку з введенням в дію наказу Міністра оборони України від 25.01.2023 № 44, Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України розроблено роз`яснення від 11.04.2023 № 423/1932 окремих питань щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого.2022 р. №168.

Згідно з пунктом 6 наведених роз`яснень від 11.04.2023 № 423/1932 «Щодо переліку об`єктів критичної інфраструктури» перелік об`єктів критичної інфраструктури затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022р. № 1229-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника».

Для виконання бойових (спеціальних) завдань з охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури військова частина отримує відповідне бойове розпорядження.

Також і перелік об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного та особливого періоду».

Поняття об`єкту критичної інфраструктури наведено у п. 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру», яким визначено, що об`єкти критичної інфраструктури - це об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

А частиною 1 статті 8 вищезазначеного Закону, визначено, що віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про критичну інфраструктуру» передбачено, що для цілей узгодження дій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури формується Реєстр об`єктів критичної інфраструктури (далі - Реєстр). Збирання, узагальнення, попередній аналіз даних щодо об`єктів критичної інфраструктури та пропозиції щодо включення таких об`єктів до Реєстру в межах визначених секторів здійснюються секторальними органами у сфері захисту критичної інфраструктури. Реєстр формується та ведеться уповноваженим органом у сфері захисту критичної інфраструктури України на основі пропозицій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури. Після включення об`єкта до-Реєстру секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури повідомляють про це оператора об`єкта критичної інфраструктури для забезпечення паспортизації та захисту об`єкта критичної інфраструктури відповідно до вимог цього Закону. Порядок ведення Реєстру, включення об`єктів до Реєстру, доступу та надання інформації з нього визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, як установлено зібраними судом у цій справі доказами, залізничний металевий міст через залізничні колії довжиною 83,15 м по непарній колії 143 км ПК7 перегону П`ятихатки-Дніпро ст. Воскобійня, охорону якого позивач здійснював у спірний період у складі сил і засобів ВЧ НОМЕР_1 , у переліку об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1833-034, а також і у переліку об`єктів критичної інфраструктури, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022р. № 1229-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника» - відсутній, що підтверджується довідкою командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.11.2023р. №2898 (а.с.66).

Отже, із аналізу наведених встановлених обставин у даній справі, а також приписів наведеного чинного законодавства у їх сукупності, слід дійти висновку, що залізничний металевий міст через залізничні колії довжиною 83,15 м по непарній колії 143 км ПК7 перегону П`ятихатки-Дніпро ст. Воскобійня, охорону якого позивач здійснював у спірний період у складі сил і засобів ВЧ НОМЕР_1 , не належить до переліку об`єктів критичної інфраструктури у розумінні Закону України «Про критичну інфраструктуру» та не віднесений до Реєстру об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного та особливого періоду».

А у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 25.01.2023р. №44, яким внесені зміни до Порядку №260 на виконання вимог п.2-1 постанови КМУ №168 (у редакції постанови КМУ від 20.01.2023р. №43), який набрав чинності з 01.02.2023р., у період дії воєнного стану нарахування та виплата військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за здійснення охорону важливих об`єктів, які не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури, не передбачено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що він виконує бойове завдання з охорони та оборони саме об`єкта критичної інфраструктури в умовах воєнного стану є помилковим, спростовуються вище дослідженими судом доказами та нормами чинного законодавства, а відповідно, підстави для виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченої постановою КМУ №168 з урахуванням змін, внесених постановою КМУ №43 від 20.01.2023р. за спірний період відсутні.

Крім того, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови КМУ №168 передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів:

- бойовий наказ (бойового розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтового журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);

- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно до наявних в матеріалах справи копій бойових наказів, позивач участі в бойових діях не приймав, на охорону об`єкту критичної інфраструктури не направлявся (такі докази в матеріалах справи відсутні).

А отже, із наведеного, можна дійти висновку, що підстави для виплати додаткової винагороди позивачеві у спірний період (з 1 лютого 2023р. по теперішній час) у відповідача були відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, представник позивача не навів жодних підстав та не надав будь-яких доказів на підтвердження протиправності бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно відповідно до постанови КМУ №168 за період з 1 лютого 2023р. по теперішній час, з урахуванням обставин встановлених судом під час розгляду даної справи та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, які позивачем не спростовані.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що права та інтереси позивача у даних правовідносинах відповідачем не порушені, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. щомісячно відповідно до постанови КМУ №168 (у редакції постанови КМУ від 20.01.2023р. №43) за період з 1 лютого 2023р. по теперішній час, які є похідними вимогами у даному спорі, також задоволенню не підлягають.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати позивача за надання професійної правової допомоги у сумі 6000 грн., слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати позивача за надання професійної правової допомоги покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва