Справа № 480/224/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
15 січня 2024 року Справа № 480/224/24
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Гелета С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області, і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Сумській області нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року;
- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року у розмірі 187741 грн.
Позивач в адміністративному позові зазначається клопотання про поновлення строку звернення до суду з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, позивачем 11.01.2024 подано додаткові пояснення до заяви про поновлення строку звернення до суду із даним адміністративним позовом.
Своє клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем обґрунтовано тим, що через запровадження у державі воєнного стану працівники Служби судової охорони вживають посилених заходів щодо виконання своїх службових обов`язків, зокрема забезпечення безпеки приміщення судів та працівників суду. Білопільський районний суду Сумської області, де фактично позивач несе службу, знаходиться на території Білопільської громади, де відбувалися бойові. Місто Білопілля, як і вся громада, піддається артилерійським, мінометним, ракетним обстрілам, проникненню диверсійних груп, що вимагає посиленого несення служби. Життєдіяльність громади, крім загальних сигналів Повітряна тривога (обласних, загальнодержавних), переривається тривогами, які оголошуються лише у Білопільській громаді, у зв`язку з активністю ворожої тактичної авіації на кордоні, ракетними та артилерійськими обстрілами. З цим також пов`язане переривання електропостачання через пошкодження електроліній, відсутність зв`язку через застосування ворогами засобів радіо електронної розвідки. У зв`язку з вказаними обставинами та через характер своєї служби позивач об`єктивно був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач посилається на те, що в Україні було запроваджено карантин, а тому під час дії карантину строки, встановлені КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину.
Також, у додаткових поясненнях до заяви про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що у листопаді 2023 відповідно до наказу ТУ ССО в Сумській області від 01.11.2023 № 455 о/с Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Сумській області позивачу нараховано додаткову винагороду в розмірі 10 000 грн., виплачено 6451,61 грн. Таким чином, нарахування та виплата належної додаткової винагороди за період з 13.07.2022 по 20.01.2022 у розмірі 187741,84 грн. проведені не були. Саме з дати видання наказу ТУ ССО в Сумській області від 01.11.2023 №455 о/с позивач просить відраховувати строк позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав.
Дослідивши позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до суду, суд відмовляє у задоволенні такої заяви та залишає позовну заяву без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. 161 КАС України, враховуючи наступне.
Так, позивач, обґрунтовуючи дотримання строку звернення до суду з цим позовом, у позовній заяві посилається на те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, які стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.
До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати, з урахуванням набрання чинності Законом №2352-ІХ, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права.
За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).
Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У силу норм частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.
Приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
За змістом статті 234 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-IX) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Заявлені позовні вимоги необхідно оцінювати, як вимоги про стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення, яке охоплюється поняттями заробітна плата і оплата праці у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013.
Таким чином, спір про нарахування та виплату додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, набуває ознак трудового спору і, якщо зважити на те, що КАС України не містить норм, які передбачали б строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення недоотриманої /заборгованої заробітної плати/ грошового забезпечення, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає стаття 233 КЗпП України, яка містить спеціальні для окреслених правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного у матеріальному аспекті права на оплату праці.
Позивач з цим позовом через систему "Електронний суд" із спірними правовідносинами, що стосуються періоду з 13.07.2022 по 20.01.2023, звернувся 10.01.2024.
Тобто на дату звернення позивача до суду стаття 233 КЗпП України вже діє у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ.
Із набранням 19 липня 2022 року чинності Законом №2352-ІХ, частини перша та друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції, й аналізуючи положення цієї статті у часових межах існування її юридичних норм (тобто як у її редакції, чинній до 19 липня 2022 року, так і в чинній її редакції) у зіставленні з нормами пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, згідно із якими під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, та з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 29 листопада 2023 року в справі №990/233/23, обставини якої є аналогічними до обставин справи, необхідно зазначити таке:
- норми частини п`ятої статті 122 КАС України є загальними нормами для правовідносин з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, відносно норм іншого закону, які встановлюють інший строк звернення до суду у спорах, що виникають з цих правовідносин (публічної служби);
- стаття 122 КАС України, зокрема частина п`ята цієї статті, не містить норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебували (перебувають) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці;
- строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення заробітної плати (якою за своєю правовою природою є грошове забезпечення) визначений у статті 233 КЗпП України, норми якої є для цих (спірних) правовідносин спеціальними відносно приписів частини п`ятої статті 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату;
- з 19 липня 2022 року для звернення з таким позовом, як цей, до адміністративного суду передбачено тримісячний строк (частина перша статті 233 КЗпП України), відлік якого треба починати з 19 липня 2022 року, тобто з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ;
- відтак тримісячний строк для звернення з цим позовом до адміністративного суду завершився 19 жовтня 2022 року, проте на підставі пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України був продовжений до 30 червня 2023 року.
З приводу продовженого строку до 30 червня 2023 року для звернення до суду, то необхідно зазначити, що карантин на всій території України був установлений Постановою КМУ №211, за пунктом 1 якої (у первинній редакції) карантинні обмеження були запроваджені з 12 березня до 03 квітня 2020 року. З того часу дія карантину безперервно і неодноразово продовжувалася.
Востаннє цей строк був продовжений Постановою КМУ від 25 квітня 2023 року №383 до 30 червня 2023 року і згідно з Постановою КМУ №651 карантин припинив дію з 30 червня 2023 року.
У пункті 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України йдеться саме про продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, й у вимірі обставин цієї справи це має означати, що строки для звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину.
Тобто якщо під час дії карантину на всій території України існували чи виникли підстави (з якими пов`язується відлік строку) для звернення до суду за вирішенням трудового спору, то строк на це звернення не обмежувався строками, які визначені у статті 233 КЗпП України, а продовжувався на строк дії карантину.
З припиненням дії карантину, якщо строк, установлений у статті 233 КЗпП України, був прив`язаний до нього, закінчується і строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору.
Для його поновлення, як умову для відкриття провадження у справі, заявник має пояснити, обґрунтувати причини його пропуску.
Позивач з позовом звернувся до суду 10.01.2024, тобто через значний проміжок часу після того, як Уряд припинив дію карантину на всій території України, і, зважаючи на наведені вище міркування, доводи позивача про те, що строк звернення до суду з цим позовом нею не пропущений, ґрунтуються на помилковому трактуванні норм закону.
Відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався 19 липня 2022 року і мав би закінчитися 19 жовтня 2022 року, якби не положення пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30 червня 2023 року.
Аналогічного підходу дотримується Верховний Суд, зокрема правові позиваці викладені в ухвалі від 29 листопада 2023 року в справі №990/233/23, в ухвалі від 07.12.2023 по справі №990/242/23, обставини яких є аналогічними до обставин поданого адміністративного позову.
Протягом усього цього періоду (з 13 липня 2022 року до 30 червня 2023 року) позивач мала право - у межах строку - звернутися до суду з позовом щодо невиплати суми додаткової винагороди за період за спірний період.
Так, дійсно, Верховний Суд у п.52 постанови від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 вказав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втім, вказаного висновку Верховний Суд дійшов саме з урахуванням конкретних обставин справи №500/1912/22, та виходив з того, що позивач є учасником бойових дій та відповідно до Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 Про загальну мобілізацію мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), що свідчить про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків (п.50 постанови).
Поряд з цим, у цих же постановах, на які посилається позивач, Верховний Суд наголосив на тому, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду с а м е позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку. Однак, між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок та поновлення строку на подання позовної заяви до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, щодо того, яким саме чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовом до суду.
Стосовно посилання позивача на постійне несення ним служби у м. Білопілля та проживання з початку повномасштабного вторгнення разом із сім`єю також у м. Білопілля, а з 18.06.2023 - в с. Москаленки Білопільської громади, що включені до територій можливих бойових дій, та без доступу до мережі Інтернет, суд зазначає наступне.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі № 640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №440/7046/18 дійшов висновку, що вчинення протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Так, позивачем у позовній заяві не заперечується той факт, що у липні 2022 року він звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області з вимогою щодо нарахування та виплати йому додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, починаючи з 24.02.2022 по закінчення воєнного стану, який було вирішено та постановлено по суті вимог рішення суду від 05.10.2022 у справі №480/4631/22 про нарахування та виплату додаткової щомісячної винагороди, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 12.07.2022.

Тобто, як у справі № 480/4631/22 так і у поданому позові, спірним питанням є нарахування та виплата позивачу Територіальним управлінням Служби судової охорони у Сумській області додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, втім за різні періоди. У справі № 480/4631/22 - за період з 24.02.2022 по 12.07.2022, у цьому позові - за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року.

Таким чином, як на час звернення з позовом до суду у липні 2022 року, так і на час звернення з цим позовом до суду в Україні, діяв воєнний стан та позивач продовжував нести службу в прикордонній області.

Поряд з цим, з урахуванням зазначеного та вказаних вище висновків Верховного Суду, не є зрозумілим, чому наявність воєнного стану та постійних обстрілів у прикордонні Сумщини, де проходить службу позивач, стала на заваді вчасно звернутися саме з цим позовом до суду, у той час як у липні 2022 року аналогічні умови, в яких перебував позивач, за виключенням необхідності внутрішнього переміщення, не були на заваді для подання позову до суду.

Крім того, як позов так і інші пояснення позивачем у цій справі були подані ОСОБА_1 через систему Електронний суд, а відтак до доводів про відсутність Інтернету у населеному пункту, куди вимушено після 18.06.2023 переселився позивач разом із сім`єю - с.Москаленки Білопільської громади, суд відноситься критично. Доказів на підтвердження облаштування нового помешкання протягом усього періоду з 18.06.2023 по день звернення до суду, що перешкоджало вчасному зверненню з цим позовом до суду, позивачем не надано.

Крім того, згідно даних системи «Діловодство спеціалізованого суду», даних Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач 06.12.2023 реалізовував своє право на звернення до суду, зокрема в межах справи №480/12878/23 із вимогами до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області про визнання протиправним наказу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 01.11.2023 № 455 о/с Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Сумській області в частині нарахування та виплати додаткової винагороди контролеру 1 категорії заступнику командира 4 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області старшому сержанту Служби судової охорони ОСОБА_1 в розмірі 10 000 грн.; зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у Сумській області нарахувати та виплатити контролеру 1 категорії заступнику командира 4 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області старшому сержанту Служби судової охорони ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно з розрахунку за місяць з 24.02.2022 по 20.01.2023 (включно) - 181290.23 грн., з урахуванням попередньо виплаченої суми.

Ухвалою суду від 25.12.2023 адміністративний позов в межах справи №480/224/24 було повернуто позивачу без розгляду

Таким чином, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між наявністю воєнного стану та постійних обстрілів у прикордонні Сумщини, де проходить службу позивач, а також відсутності Інтернету у населеному пункту, куди вимушено переселився позивач разом із сім`єю - с.Москаленки Білопільської громади, необхідністю облаштовувати нове житло, між можливістю звернення до суду у встановлені процесуальним законом строки, нівелює доводи позивача про наявність обґрунтованих підстав для пропущення строку звернення до суду з цим позовом, тим паче що право на звернення до суду могло бути реалізовано позивачем у встановлені строки і шляхом залучення професійної правової допомоги.

Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі №560/2291/23.

Будь-яких інших належних доказів, які б свідчили про відсутність можливості подати позов у встановлені строки, позивач не надав.

Щодо посилання позивача на відлік строку звернення з цим позовом до суду з 01.11.2023 дати прийняття наказу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 01.11.2023 №455 о/с, суд зазначає наступне.

Так, дійсно, згідно копії наказу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 01.11.2023 №455 о/с визначено нарахувати та виплатити додаткову винагороду співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Сумській області в розмірі 10 000 грн. пропорційно з розрахунку за місяць з 01.01.2023 по 20.01.2023, згідно з додатком, що додається, крім співробітників, стосовно до яких судове рішення про виплату цієї додаткової винагороди на дату видання наказу набрало законної сили.

Надаючи оцінку доводам позивача з посиланням на вказаний наказ, судом враховано, що позовні вимоги обґрунтовані неправомірною бездіяльністю, яка полягає у не нарахуванні та невиплати відповідачем спірної допомоги у розмірі 30000грн. також і за інший період, а саме з 13.07.2022 по 31.12.2022.

Прийнятий наказ Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області Про виплату додаткової винагороди співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 01.11.2023 №455 о/с не регулює питання нарахування та виплати додаткової винагороди за інші, ніж січень 2023року періоди.

Разом з тим, незгода позивача з вказаним наказом в обґрунтування позовних вимог не може бути визнано поважною причиною пропуску саме з цим позовом до суду, оскільки у цій справі наказ Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 01.11.2023 №455 о/с не є предметом оскарження, позивачем не оспорюється.

Крім того прийняття вказаного наказу лише в листопаді 2023р. не спростовує тривале зволікання позивача та не вчинення жодних дій у період з 30.06.2023 по 10.01.2024 для звернення у встановлені строки до суду з цим позовом, а тому прийняття 01.11.2023 наказу не може свідчити про наявність обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право у межах визначеного процесуального строку із вимогами , що стосуються періоду з 13.07.2022 по 31.12.2022.

Крім того, наданий позивачем наказ прийнято відповідачем 01.11.2023, а тому місячний строк звернення щодо виплати додаткової винагороди сплаває 01.12.2023.

Позивачем не обґрунтовано підстави пропуску строку звернення з 01.12.2023 по 10.01.2024 із вимогами щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за січень 2023р., з огляду на прийнятий відповідачем наказ 01.11.2023.

Із врахуванням вищезазначеного, підстави, які зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, судом визнаються неповажними, а тому із врахуванням позиції Верховного Суду, викладеній під час розгляду справи №990/242/23, у задоволенні заяви позивача слід відмовити.

Крім того, судом враховується також наступне.

В адміністративному позові зазначається, що відповідно на виконання вимог ст. 160 КАС України позивачем надано власне підтвердження, що ОСОБА_1 не подано іншого позову до відповідача із зазначеним вище предметом та підставами.

Однак, згідно з даними Автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду Сумського окружного адміністративного суду позивач через систему "Електронний суд" 14.11.2023 було направлено до суду позовну заяву (справа №480/12133/23) до цього самого відповідача (Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області), зі змісту якого вбачається, що він стосується одного предмету позову та заявлені аналогічні вимоги, а саме: «визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року; зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Сумській області нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року; стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області на користь позивача додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 13 липня 2022 року по 20 січня 2023 року в розмірі 187741 грн.»

Крім того, в межах справи №480/12133/23 позивачем подано було клопотання про поновлення строку звернення до суду разом із доказами.

Судом в межах розгляду справи було досліджено та надано правову оцінку посиланням позивача на підстави, що зазначені позивачем в адміністративному позові, а також у клопотанні про поновлення строку звернення до суду разом із доказами.

Ухвалою суду від 30.11.2023 позовну заяву у справі №480/12133/23 було повернуто позивачу, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, підстави, зазначені позивачем судом визнано неповажними.

Судом враховується, що позивачем в позові, в клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 23.11.2023 в межах справи №480/12133/23 зазначалися всі ті обставини, які позивачем заявлені та є ідентичні за змістом, а також текстом в клопотанні від 11.01.2024, що надані в межах даного адміністративного позову, надано аналогічні додатки в обґрунтування такої заяви.

Фактично позивачем у додаткових поясненнях від 11.01.2024 зазначаються обставини, які судом вирішені в межах справи №480/12133/23, надана судом правова оцінка всім доводам та доказам, в обґрунтування клопотання.

Зазначену ухвалу позивачем оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду, рішення з приводу апеляційного скарги позивача на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 станом на 15.01.2023 не прийнято.

Таким чином позивачем на даний час подано два ідентичні за предметом позову, змістом та обґрунтуванням позовні заяви, а до позовів подаються клопотання про поновлення строку звернення до суду також із ідентичними за змістом, обгрунтуванням, доказами, що свідчать про те, що позивач намагається отримати різні висновки суду з одних тих самих питань, за одних і тих же обставин, (зокрема поважності причин пропуску строку звернення до суду, що заявляються позивачем у відповідних клопотаннях), що має ознаки зловживання процесуальними правами.

Суд зазначає, що обставини стосовно введення в Україні карантину, воєнного стану, перебування позивача на роботі в м. Білопілля, зміна місця проживання, наявність тривог, висновки Верховного Суду з інших справ, судом досліджені, надана правова оцінка в межах справи №480/12133/23, а тому саме в порядку апеляційного перегляду ухвали суду від 30.11.2023 має право обґрунтовувати свою позицію.

На даний час висновки суду, викладені в межах справи №480/12133/23, в ухвалі від 30.11.2023 є чинні, ухвала на даний час не скасована, набрала законної сили.

Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 45 КАС України, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, може бути визнано судом як зловживанням процесуальних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тому позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій необхідно зазначити інші поважні причини пропуску строку звернення до суду та надати суду відповідні докази.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.М. Гелета