Справа № 280/9038/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 січня 2024 року Справа № 280/9038/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул. Першотравнева, буд. 50, с. Степне, Запорізький р-н., Запорізька обл., 70432, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення тридцять шостої позачергової сесії дев`ятого скликання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 10 від 18 серпня 2023 року про виконання судових рішень;

зобов`язати Степненську сільську раду Запорізького району Запорізької області па найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення/передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :04:002:0180) для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення у відповідності до вимог частини 9 статті 118 Земельного кодексу України.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 280/3878/22 визнано протиправною бездіяльність Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 24.01.2022 (вх. № 4-15 від 07.02.2022) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства, зобов`язано Степненську сільську раду Запорізького району Запорізької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2022 (вх. № 4-15 від 07.02.2022) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га. кадастровий номер :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 по цій справі апеляційну скаргу Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 залишено без змін. 18 серпня 2023 року в відповідачем прийнято рішення № 10 пунктом 9 якого відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0180. що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства. Вказане вище рішення відповідача позивач вважає протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом. Позивач вказує, що він тричі звертався до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, мав правомірні очікування на реалізацію свою законного прана на затвердження свою проекту землеустрою та отримання земельної ділянки у власність, однак, відповідачем проігноровано законні права та інтереси позивача. З метою відновлення своїх прав та інтересів позивач звертається до суду за їх захистом та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Погосян М.А. про розгляд адміністративної справи з повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 21.11.2023 повторно відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Погосян М.А. про розгляд адміністративної справи з повідомлення сторін.

01 грудня 2023 року судом відмовлено у задоволенні клопотань Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про об`єднання справ в одне провадження та залучення третіх осіб у справі.

На адресу Запорізького окружного адміністративного суду 04.12.2023 надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до Степненської сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, к.н. :04:002:0180, у приватну власність 07.02.2022. Запровадження воєнного стану та припинення доступу до Державного земельного кадастру унеможливлювало перевірку заяви ОСОБА_1 від 07.02.2022 та Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, к.н. :04:002:0180, на предмет їх відповідності вимогам закону та інформації в Державному земельному кадастрі для прийняття рішення за цією заявою. На виконання судового рішення по справі № 280/3878/22, відповідачем прийнято рішення від 18.08.2023 № 10 «Про виконання судових рішень», яким розглянуто заяву ОСОБА_1 , що надійшла до Степненської сільської ради 07.02.2022, та відмовлено заявнику у затвердженні проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 2 га, к.н. :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства (п. 9 рішення від 18.08.2023 № 10). Розглянувши заяву позивача щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідачем було встановлено, що на земельній ділянці, к.н. :04:002:0180, не розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що належать заявнику, та що земельна ділянки не передана заявнику у користування до набрання чинності Земельним кодексом України - 01.01.2002. У зв`язку з цим, Степненська сільська рада відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у приватну власність, з посиланням на пп. 5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України. Під час прийняття рішення від 18.08.2023 № 10 «Про виконання судових рішень» Степненська сільська рада керувалась діючим законодавством, що забороняє безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, окрім випадків безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також безоплатної передачі у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Доводи позовної заяви щодо неповноважної сесії Степненської сільської ради, на якій було прийнято оскаржуване рішення 18.08.2023 № 10 відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими оскільки мінімальна кількість депутатів для проведення сесії та визнання її повноважною становить 12 депутатів. 18 серпня 2023 року відбулась 36 позачергова сесія депутатів Степненської сільської ради, на якій зареєструвались та взяли участь у пленарному засіданні сесії ради 13 депутатів Степненської сільської ради. Відтак, рішення Степненської сільської ради від 18.08.2023 № 10 «Про виконання судових рішень» прийнято відповідно до чинного законодавства, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

26 грудня 2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача. Представник позивача вказує на те, що позивач звернувся із заявою про затвердження проекту землеустрою 08.06.2021, коли в Україні не було введено військовий стан та відповідач мав можливість перевіряти заяву позивача та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки к.н. :04:002:0180 на предмет їх відповідності вимогам закону та інформації в Державному земельному кадастрі для прийняття рішення. Також, представник зазначає про те, що відповідачу відомо, що позивач земельною ділянкою користується хоча підтверджуючих документів у нього немає. Окрім того, представник позивача наголошує на тому, що відповідачем неправильно тлумачаться положення Закону України «Про місцеве самоврядування» в частині повноважень голови сільської ради голосувати на пленарних засіданнях. З огляду на викладене представник просить задовольнити позовну заяву. Також, разом із відповіддю на відзив представником надано суду клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 28.12.2023 клопотання представника позивача про виклик свідків повернуто без розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2024 поновлено представнику позивача строк для подання відповіді на відзив.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 280/3878/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо розгляду Заяви ОСОБА_1 від 24.01.2022 (вх.№Ч-15 від 07.02.2022) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства, зобов`язано Степненську сільську раду Запорізького району Запорізької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2022 (вх.№Ч-15 від 07.02.2022) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 апеляційну скаргу Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 залишено без змін.

На 36 позачерговій сесії депутатів Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області 18.08.2023 прийнято рішення № 10 «Про виконання судових рішень». Пунктом 9 вказаного рішення відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0180, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства.

Підставою відмови вказано пп. 5 п. 27 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно пунктів «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Частинами 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою ст. 118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою цієї ж статті, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У відповідності до ст. 25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок віднесені до документації із землеустрою.

За змістом частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише:

невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 17 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

У зв`язку з розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

В подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, дія воєнного стану продовжувалась та діє на дату розгляду справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

06 квітня 2022 року опубліковано Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" від 24.03.2022 №2145-IX, який набув чинності 07.04.2022.

Вказаним Законом Розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктами 27 і 28, які урегульовують більшість питань щодо використання земель для виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури.

Відтак, ЗК України містить, зокрема, наступні доповнення на час дії воєнного стану:

- земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності можуть надаватися у користування лише для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пп. 4 п. 27 Розділ X "Перехідні положення");

- безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (пп. 5 п. 27 Розділ X "Перехідні положення");

- формування земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" підпункту 1 цього пункту, крім тих, що передаються в оренду відповідно до підпункту 2 цього пункту, забороняється (пп. 6 п. 27 Розділ X "Перехідні положення").

Тобто, ЗК України, у зв`язку з прийняттям Закону України від 24.03.2022 № 2145-IX, встановлює беззаперечну заборону під час дії воєнного стану на вчинення дій стосовно безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі та формування земельної ділянки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану" від 12.05.2022 № 2247-IX розділ X "Перехідні положення" ЗК України було доповнено пункт 27 підпунктом 12, згідно якого функціонування Державного земельного кадастру вважається призупиненим. Рішення про відновлення або подальше призупинення функціонування Державного земельного кадастру приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Порядком ведення Державного земельного кадастру можуть встановлюватися обмеження щодо повноважень державних кадастрових реєстраторів, а також визначатися інші особливості ведення Державного земельного кадастру. Передача органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування земельних ділянок державної, комунальної власності у власність, користування у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено, не здійснюється (крім передачі в оренду земельних ділянок відповідно до підпункту 2 цього пункту).

Таким чином, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19.10.2022 № 2698-IX з 19.11.2022 така заборона не стосується випадків безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на них об`єктів нерухомого майна, а також безоплатної передачі у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих їм у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, суд зазначає, що станом на час прийняття спірного рішення ЗК України встановлено заборону щодо, зокрема, безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації, яка зумовлена встановленням воєнного стану в Україні.

Оскільки законодавцем не було встановлено у якій формі зазначена заборона повинна бути виражена під час розгляду спірного питання, то відмова в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі рішення компетентного органу є матеріальним вираженням такої заборони.

У відповідача, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, фактично існує заборона відносно безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, зокрема, що стосується прийняття позитивного рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства.

Верховний суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 сформував правовий підхід у питанні вибору правового регулювання у випадку його зміни за час розгляду компетентним органом відповідної заяви. У разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

З огляду на наведене, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у цій справі вважає правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою).

Аналогічна правова позиція наведена Верховним судом в постановах від 25.01.2023 року у справі № 640/17787/20, від 11.06.2020 року у справі № 826/15114/17.

Спірне рішення відповідача обґрунтоване посиланням на норму пп. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

За ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 05.05.2001 № 3-рп/2001 зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічні висновки наведені в рішенні Конституційного Суду України від 02.07.2002 року 13-рп/2002.

На думку суду, в спірних правовідносинах було додержано приписи ч. 1 ст. 58 Конституції України, оскільки на момент набрання чинності Законом України 24.03.2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», а також на момент прийняття спірного рішення, правовідносини щодо отримання позивачем права власності відведення на земельну ділянку - не закінчилися.

Як встановлено судом із заяв по суті спору на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0180 відсутні об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності.

Так само, матеріали справи не містять доказів передачі у користування позивача земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0180 до набрання чинності ЗК України - 01.01.2002.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що він фактично користується земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0180, адже позивачем не надано документального підтвердження передачі йому в користування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0180 до 01.01.2002 в установленому законодавством порядку. На переконання суду користування позивачем земельною ділянкою без достатньої на те правової підстави не створює обов`язку у інших осіб визнання за позивачем права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0180.

Таким чином, спірне рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки на момент його прийняття відповідачу було заборонено надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність.

Крім того, передбачена пп. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України заборона є тимчасовою, що не позбавляє позивача права повторного звернення з клопотанням після закінчення дії воєнного стану (або зміни правового регулювання відповідних правовідносин).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 300/3771/22.

Суд не приймає доводи позивача з приводу невиконання відповідачем рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 280/3878/22 оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18 серпня 2023 року № 10 відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Посилання представника позивача на порушення відповідачем процедури прийняття рішення суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 12 статті 46 Закон № 280/97-ВР, сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Згідно частин другої, третьої статті 197 Виборчого кодексу України загальний склад (кількість депутатів) Степненської сільської ради складає 22 депутата.

Враховуючи положення частини дванадцятої статті 46 Закон № 280/97-ВР, мінімальна кількість депутатів Степненської сільської ради для проведення сесії та визнання її повноважною становить 12 депутатів.

18 серпня 2023року відбулась тридцять шоста позачергова сесія депутатів Степненської сільської ради, на якій зареєструвались та взяли участь у пленарному засіданні сесії ради 13 депутатів Степненської сільської ради, а відповідно сесія є повноважною згідно частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 3.1.7 Регламенту Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, затвердженого рішенням Степненської сільської ради від 24.12.2020 № 4.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, посилання представника позивача на те, що голос голови сільської ради не може бути врахований під час підрахунку голосів є безпідставними та такими, що не відповідають ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як вбачається з протоколу сесії та результатів поіменного голосування, «за» прийняття рішення від 18.08.2023 №10 проголосували 11 депутатів Степненської сільської ради та Степненський сільський голова - разом 12 голосів «за».

Відтак, рішення Степненської сільської ради від 18.08.2023 №10 «Про виконання судових рішень» прийнято відповідно до чинного законодавства.

Також, суд відхиляє припущення позивача з приводу того, що відповідач має намір передати земельні ділянки в оренду юридичній особі як такі, що не підтверджені належними та наявними в матеріалах доказами.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул. Першотравнева, буд. 50, с. Степне, Запорізький р-н., Запорізька обл., 70432, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15 січня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз