Справа № 260/9496/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2024 року м. Ужгород№ 260/9496/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , в якому просить: 1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протиправними щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 27.05.1980 р. по 02.10.1995 р. на заводі «Стеатит»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на заводі «Стеатит» з 27.05.1980 р. по 02.10.1995 р. та зобов`язати провести перерахунок пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно записів трудової книжки трудовий (страховий) стаж позивача складає 41 рік 7 місяців, однак при призначенні пенсії відповідачем було враховано лише 35 років 7 місяців. Відповідачем було відмовлено в зарахуванні до страхового стажу 6 років 4 місяців 6 днів, а саме: з 27.05.1980 р. по 02.10.1995 р., оскільки позивач була прийнята на роботу до заводу «Стеатит», а звільнена - з АТ «Стеатит», тобто в трудовій книжці відсутній запис про перейменування підприємства. Позивач вказує на неможливість подання уточнюючої довідки про реорганізацію ВАТ «Стеатит» у АТ «Стеатит» у зв`язку з фактичною відсутністю даного підриємства, а також відсутністю будь-якої документації в архівних установах.

Позивач вважає таку відмову протиправною, необгрунтованою та такою, що порушує права найвищої соціальної цінності, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

01 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зауважує, що при призначенні пенсії до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 27.05.1980 року по 02.10.1995 року згідно з трудовою книжкою виданою 25.06.1980 року, оскільки позивачка прийнята на роботу до заводу «Стеатит», а звільнена з АТ«Стеатит». Листом Головного управління №0700-0211-8/25249 від 17.05.2023 року позивачу було повідомлено про необхідність надати уточнюючу довідку про реорганізацію ВАТ«Стеатит» у АТ«Стеатит».

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

20.04.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №62 від 28.04.2023 позивачу призначено пенсію за віком з 03.02.2023 з розрахунку страхового стажу 35 років 04 місяці 0 днів.

Згідно рішення про перерахунок пенсії №62 від 22.05.2023 позивачу страховий стажу позивача складає 35 років 07 місяці 0 днів.

01 травня 2023 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила надати інформацію щодо зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 27.05.1980 р. по 02.10.1995 р. на заводі «Стеатит».

Листом від 30.05.2023 за № 4090-3736/П-02/8-0700/23 відповідач повідомив, що вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки позивачка прийнята на роботу до заводу «Стеатит», а звільнена з АТ «Стеатит». Запис про перейменування підприємства в трудовій книжці відсутній. Також вказаним листом повідомлено позивача про необхідність надати уточнюючу довідку про реорганізацію ВАТ «Стеатит» в АТ «Стеатит».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 27.05.1980 р. по 02.10.1995 р. на заводі ВАТ «Стеатит» згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , оскільки позивач прийнята на роботу до заводу «Стеатит», а звільнена з АТ «Стеатит». Запис про перейменування підприємства в трудовій книжці відсутній. Листом Головного управління №0700-0211-8/25249 від 17.05.2023 року позивачу було повідомлено про необхідність надати уточнюючу довідку про реорганізацію ВАТ «Стеатит» у АТ «Стеатит».

У зв`язку з цим суд враховує, що порядок ведення трудових книжок працівників на час внесення такого запису у трудовій книжці позивача регулювала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція).

Згідно з п. 2.14 цієї Інструкції у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

Як з`ясовано судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , серед інших, зроблені наступні записи:

- № 2 27.05.1980 прийнята на роботу в цех №3 монтажницею елементів пам`яті на феритах по 3-му розряду згідно наказу №87 від 27.05.1980;

- № 3 12.01.1982 переведена ливарницею радіокераміки за другим розрядом цеху №2 згідно наказу №9 від 12.01.1982;

- № 4 05.05.1985 переведена на освоєння суміжної професії лаборанта ЦЗЛ згідно наказу №51 від 05.05.1985;

- № 5 31.05.1985 присвоєно другий розряд лаборанта ЦЗЛ згідно наказу №1 від 31.05.1985;

- № 6 24.06.1986 присвоєно третій розряд лаборанта згідно протоколу №5 від 24.06.1986;28.03.1988

- № 7 28.03.1988 переведена в цех №4 розподільником робіт за третім розрядом згідно наказу №22 від 28.03.1988;

- № 8 03.10.1988 переведена в цех №2 сортувальником-пакувальником за другим розрядом згідно наказу №102 від 03.10.1988;

- № 9 29.03.1994 згідно з наказом фонду Держмайна у зв`язку з приватизацією завод «Стеатит» перейменований у відкрите акціонерне товариство «Стеатит», наказ №3/39 від 24.03.1994;

- № 10 02.10.1995 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, наказ №54 від 02.10.1995.

Суд, дослідивши записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , встановив, що дійсно остання не містить відомостей щодо реорганізації ВАТ «Стеатит» в АТ «Стеатит», водночас, суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за порушення допущенні роботодавцем при заповненні трудової книжки.

Суд вказує, що невнесення до трудової книжки таких відомостей роботодавцем не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження її трудового стажу та будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.

При цьому суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці записів про зміну назви підприємства, на якому працювала позивач, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зауважує, що в силу приписів законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 при вирішенні справи № 677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, відмовивши у зарахуванні спірного періоду роботи позивачки до її страхового стажу, діяло неправомірно.

Тому вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу є підставними.

Як наслідок відповідача також належить зобов`язати здійснити позивачу перерахунок пенсії, врахувавши при цьому вищевказаний період трудової діяльності.

Визначаючись щодо дати з якої пенсія позивача підлягає перерахунку, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, пенсія позивача підлягає перерахунку з моменту її призначення, а саме: 03.02.2023.

Суд виходить з того, що неврахування позивачу під час призначення пенсії за віком відповідного стажу роботи безпосередньо вплинуло на розмір її пенсії (зменшило його), а тому такий спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є належним та відповідатиме критерію ефективності судового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, оскільки позов задоволено, на користь позивача належить стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 27.05.1980 по 02.10.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.05.1980 по 02.10.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , та здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням такого періоду, починаючи з 03.02.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, ) судові витрати у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович