Справа № 260/10786/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/10786/23

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, буд. 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

2. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №28 від 11.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Промкомбінаті Ужгородського РАЙПО (споживчого товариства) з 16.06.1987 по 07.04.1997.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періоду роботи в Промкомбінаті Ужгородського РАЙПО (споживчого товариства) з 16.06.1987 по 07.04.1997 з моменту виникнення права на пенсію.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), оскільки відповідає вимогам, встановленим законодавством. Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм рішенням відмовило у призначенні позивачу пенсії. У рішенні зазначило, що до загального страхового стажу не зарахований період роботи з 16.06.1987 по 07.04.1997 згідно трудової книжки від 06.07.1981 НОМЕР_2 , оскільки запис при звільненні завірений печаткою УССР, яка припинила своє існування з 24.08.1991 року. Позивач вважає такі дії та рішення відповідача протиправними.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13 грудня 2023 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано ГУ ПФУ в Закарпатській області та ГУ ПФУ в Харківській області на офіційні адреси електронної пошти, та доставлено в електронні кабінети відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

ГУ ПФУ в Харківській області відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

03 січня 2024 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. Зазаначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду в Харьківській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 23 роки 10 місяців 16 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії позивачу за віком. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, який необхідний позивачці для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду в Харьківській області прийнято рішення за №28 від 11.09.2023 р. про відмову у призначенні пенсії. Позивачці не було зараховано страховий стаж з 16.06.1987 по 07.04.1997 pp., оскільки запис про звільнення у трудовій книжці НОМЕР_2 скріплений печаткою УРСР. На час виникнення спірних правовідносин порядок видачі дозволів на виготовлення печаток регулювався наказом МВС №643 від 18.10.1993 р. (втратила чинність на підставі наказу МВС №17). Закон України «Про правонаступництво України» встановлює, що Україна є правонаступником УРСР. УРСР припинила своє існування, а, отже, усі печатки, штампи, що містили згадку про УРСР повинні були замінені на нові. Відповідно до п. 2.6. наказу МВС №643 коли нові печатки і штампи виготовляються у зв`язку із заміною старих або з перейменуванням, орган внутрішніх справ на дозволі проставляє штамп «Печатки (штампи) можуть бути видані тільки після пред`явлення квитанції про здавання наявних». Старі печатки здаються на знищення в органи внутрішніх справ, які видають про це квитанцію. Використання печатки УРСР є неправомірним та не може посвідчувати записи у трудовій книжці. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою від 17.11.2023 року щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відтак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.09.2023 року №28 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років. Згідно з наданими до заяви документами про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, військовий квиток, диплом, довідки про стаж), загальний страховий стаж складає 23 років 10 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу не зараховано період роботи з 16.06.1987 по 07.04.1997, згідно трудової книжки від 06.07.1981 НОМЕР_2 , оскільки запис при звільненні завірений печаткою УССР, яка припинила своє існування з 24.08.1991 року.

Позивач, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Визначаючись щодо доводів відповідачів про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 16.06.1987 по 07.04.1997, суд зазначає наступне.

Постановою Держкомтруда СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Як встановив суд, у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 06.07.1981 року містяться відомості про те, що позивач у період з 16.06.1987 по 07.04.1997 працювала в промкомбінаті Ужгородського РАЙПО, на посаді накатника швейно-галантерейного цеху по третьому розряду.

Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

При цьому суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також враховує відсутність вини позивача, оскільки обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Водночас, відповідач не довів, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Тому доводи відповідача про заповнення інформації про кількість встановленого мінімуму та відпрацьованих днів внесена з порушеннями вимог Інструкції є безпідставними.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 24.08.1991 №1427-XII, проголошено 24.08.1991 Україну незалежною демократичною державою.

Тобто, з 24.08.1991 Українська РСР припинила своє існування та існує самостійна українська держава - Україна.

При цьому, твердження відповідача про те, що період з 16.06.1987 по 07.04.1997 зарахувати до страхового стажу не можливо у зв`язку з тим, що запис про звільнення завірено печаткою УРСР, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства. Положення постанови Президії Верховної Ради України «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів.

Крім того, суд враховує, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 також наявні записи №5 - №11, відповідно до яких позивач працювала з 16.06.1987 по 07.04.1997 у промкомбінаті Ужгородського РАЙПО. Цей період є неперервним.

При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів, що відомості, які містяться в трудових книжках позивача, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудові книжки позивача недійсними також не визнавалась.

Отже, період з 16.06.1987 по 07.04.1997 слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.09.2023 року №28 є протиправним та його слід скасувати.

Оскільки визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 11.09.2023 року №28 є належним і допустимим способом захисту прав позивача у цій справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Що стосується позовної вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФ України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком, то суд виходив з наступного.

Фактично, у зв`язку із скасуванням оскарженого рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії за віком вважається не закінченою.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У даному випадку заява позивача про перерахунок пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області та, за результатом її розгляду, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від11.09.2023 року №28. Отже, саме відповідач 2 у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

Стосовно строку, з якого має бути призначена пенсія, суд зазначає, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Звернення за призначенням пенсії мало місце 05.09.2023 року, що вбачається з рішення відповідача 2, однак позивач досягнув пенсійного віку тільки 04.10.2023 року, а тому відповідно до зазначеної вище законодавчої норми пенсія за віком має бути призначена саме з 05.09.2023 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, буд. 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 вересня 2023 року №28 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 16.06.1987 року по 07.04.1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, буд. 3 під`їзд, 2 поверх, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич