Справа № 420/8105/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8105/23

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

повний текст судового рішення

складено 25.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Центр пробації» (відповідач) в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо непідготовлення та ненаправлення документів, необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1;

зобов`язати Державну установу «Центр пробації» підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області необхідні документи для призначення пенсії ОСОБА_2 згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1».

В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 з 04.05.1999 року по 30.08.2001 рік працювала в Білгород-Дністровському РВ УМВС, та 31.08.2001 року по 31.10.2022 рік працювала в Державній кримінально-виконавчій службі України. Згідно наказу ДУ «Центр пробації» №530/к від 24.10.2022 року ОСОБА_1 була звільнена на підставі п. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). У вказаному наказі зокрема зазначено, що календарна становить 21 рік 09 місяців 01 день; в пільговому обчисленні становить 29 років 00 місяців 00 днів (про що також є відповідні записи в трудовій книжці позивачки). Отже, маючи сукупну вислугу років (календарна та пільгова) 29 років 00 місяців 00 днів, ОСОБА_1 вважає, що наявні всі підстави для призначення їй пенсії на підставі положень ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Однак, після звільнення зі служби позивача, відповідні документи для призначення пенсії не були підготовлені та направлені до пенсійного органу, у зв`язку із чим 25.01.2023 року позивач в особі представника звернулася до відповідача із заявою про підготовку та направлення до ГУ ПФУ в Одеській області всі необхідні документи для призначення пенсії. Проте, ДУ Центр пробації листом №17/15-ЗПІ/10/Ян-23 від 30.01.2023 року протиправно, посилаючись на недостатню кількість вислуги років позивачки (яка за твердженнями позивачки становить 29 років), відмовило у задоволенні її вимоги, що й зумовило звернення з цим позовом. У підтвердження своєї правової позиції позивач у позові посилалась зокрема на правові позиції Верховного Суду, наведені у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи тим, що на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становить 21 рік 09 місяців 01 день, що є менше аніж встановлено нормами чинного законодавства необхідних для призначення пенсії, оскільки ані Закон № 2262 ані Постанова №393 не передбачають можливості призначення пенсії за вислугу років особам при наявності 21 календарного року вислуги обчисленої на пільгових умовах. Відповідач також зазначав, що зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Отже, вислуга років в пільговому обчисленні застосовується Пенсійним фондом при визначенні розміру призначеної пенсії Позивачу. Відповідач також вважав, що не можуть бути враховані правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-a, оскільки такий висновок було зроблено за іншого правового регулювання спірних правовідносин, тобто до моменту внесення змін до Постанови № 393 та зауважував, що всупереч діючим нормам законодавства позивач прагне зобов`язати ДУ Центр пробації підготувати та направити документи для призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі пільгової вислуги років відповідно до Закону № 2262.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Державної установи «Центр пробації» у підготовці та направленні документів ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років, викладеної в листі від 30.01.2023 №17/15-ЗПІ/10/Ян-23.

Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» підготувати та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених?з військової служби, та деяких інших осіб".

Стягнуто з Державної установи «Центр пробації» за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 858, 88 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачемДУ Центр пробації подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Загалом, в апеляційній скарзі викладено правові норми та доводи аналогічні тим, що були наведені у відзиві на позовну заяву. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні судового рішення у цій справі тієї обставини, що відповідно до пункту 21 Постанови № 393, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 (чинних на час виникнення спірних правовідносин) для призначення пенсій, обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. Апелянт вважає, що оскільки станом на день звільнення Позивача зі служби вислуга років у календарному обчисленні становила 21 (двадцять один) рік 09 (дев`ять) місяців 01 (один) день, права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262 вона не має. Апелянт наголошує, що зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Також, за доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення використав правові позиції Верховного Суду наведені у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, які не є релевантними до спірних у даній справі правовідносин, оскільки після прийняття указаних постанов змінилось правове регулювання спірних правовідносин. Також, скаржник посилається на низку постанов апеляційних судів, ухвалених у справах №№620/2922/23, 620/2866/23, 620/2918/23, 620/5006/23 та інш., які на його думку підтверджують позицію відповідача у справі.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення без змін мотивуючи загалом тим, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не спростовує ані встановлених обставин справи, зокрема наявності у позивачки сукупної вислуги (календарна та пільгова) - 29 років, а також не спростовує можливості врахування вислуги років у пільговому обчисленні для призначення пенсії за вислугу років позивачці, що узгоджується з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, які цілком обґрунтовано були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду у даній справі, адже є релевантними до спірних правовідносин. Указані правові позиції Верховного Суду зазначені у від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18були підтримані ВС у своїй постанові від 01 08.2023 у справі №761/19074/17. при цьому, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу посилається на низку постанов апеляційних адміністративних судів, які на його думку також узгоджуються з висновками Верховного Суду у зазначених вище постановах та підтверджують обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу з наказу Державної установи «Центр пробації» від 24.10.2022 №530/к, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-098749), начальника Білгород-Дністровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 31 жовтня 2022 року.

В даному наказі зазначено, що календарна вислуга років позивача станом день звільнення складає - 21 рік 09 місяців 01 день; у пільговому обчисленні - 29 років 00 місяців 00 днів.

Позивач звернулась до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції із заявою від 25.01.2023, в якій просила оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Листом від 30.01.2023 №17/15-ЗПІ/10/Ян-23 Державна установа «Центр пробації» відмовила позивачу оскільки вислуга років на день звільнення складала в календарному обчисленні 23 роки 06 місяців 04 днів.

Вважаючи протиправною таку відмову відповідача щодо оформлення та направлення відповідних документів до пенсійного органу для призначення пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, посилаючи на правові позиції Верховного Суду по справам №750/9775/16-а та № 805/3923/18-а, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років позивачки, з врахуванням часу служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. а ст.12 Закону №2262-ХІІ, а тому відповідачем протиправно відмовлено у підготовці та направленні документів до ГУ ПФУ в Одеській області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років.

Суд першої інстанції при цьому вважав неприйнятними посилання відповідача на те, що Постановою КМ України від 17.07.1992 №393 на час звільнення позивачки зі служби було передбачено пільгове обчислення вислуги років лише для визначення розміру пенсії, оскільки право на пільгове зарахування стажу особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби визначено Законом №2713-VI.

Водночас, суд першої інстанції виснував, що оскільки відповідачем листом відмовлено у підготовці та направленні до органу ПФУ документів для призначення пенсії позивачці за вислугу років, вважав належним та достатнім способом захисту порушеного права саме шляхом визнання такої відмови ДУ Центр пробації протиправною та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії, та відтак відсутніми підстави для визнання протиправною саме бездіяльності відповідача протиправною, як те просила позивачка.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1, 2 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 2262-ХІІ).

За приписами ст.1 Закону №2262-ХІІ, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Стаття 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.Умови призначення пенсії за вислугу років, однією з яких є наявність певної вислуги років встановлені статтею 12 Закону №2262-ХІІ.

У відповідності до пункту "а" ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІ пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону №2262-ХІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

В силу вимог ст.17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком є затверджений Кабінетом Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі по тексту - Порядок № 393).

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (зі змінами) в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», чинній на момент звернення позивача із заявою щодо підготовки та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання про призначення пенсії за вислугу років, - для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» із статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Приписами п. 2-1 Постанови № 393 передбачено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

За приписами підпункту «в» пункту 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Колегія суддів звертає увагу, що спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.

Посилаючись на приписи статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», апелянт вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років в даному випадку є 25 років і більше саме календарної вислуги.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів погоджується з позицією скаржника та зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виходячи з положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди, зокрема час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Колегія суддів вважає помилковими у спірному випадку посилання суд упершої інстанції в обґрунтування висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 на висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду по справам №750/9775/16-а та № 805/3923/18-а., адже такі ґрунтуються на іншому правовому регулюванні, а тому не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки не є релевантними (доречними) для цього спору.

Колегія суддів звертає увагу, в указаних постановах Верховний Суд вважав необґрунтованими висновки про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393.

Так, у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, Верховний Суд виходив з того, що редакція пункту 3 Постанови № 393 чинна на момент розгляду справи № 805/3923/18-а на відміну від статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачала можливість зарахування пільгової вислуги років до стажу для призначення пенсії за вислугу років, оскільки абзац 1 пункту 3 Постанови № 393 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» встановлював, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах […] час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів […], тож суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не було враховано приписи підзаконного нормативно-правового акту.

Між тим, у даному спірному випадку, у правовідносинах між ОСОБА_1 та ДУ Центр пробації, відповідно до норм законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Указаний висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22 та 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22 у яких Верховний Суд серед іншого виснував, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Апеляційним судом з наявних у справі письмових доказів встановлено, що вислуга років позивачки ОСОБА_1 складає: у календарному обчисленні - 21 рік 09 місяців 01 день; у пільговому обчисленні - 29 років 00 місяців 00 днів.

Указана вище обставина сторонами в тому числі позивачем визнається.

Отже, календарна вислуга років позивачки становить менше 25 років.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, в свою чергу календарна вислуга років позивачки становить менше 25 років (необхідних для призначення пенсії), колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах правомірно відмовив позивачці у задоволенні її вимог щодо оформлення та направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відтак, жодних правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має, що своєю чергою свідчить на користь обґрунтованості доводів апеляційної скарги відповідача у справі, як таких, що повністю спростовують висновки суду першої інстанції зроблені за наслідками розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів прийшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи Центр пробації задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 420/8105/23 - скасувати.

Ухвалити у даній справі №420/8105/23 нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян