Справа № 520/11228/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 р. Справа № 520/11228/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 13.07.23 у справі № 520/11228/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі за текстом також відповідачі), у якому просила:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Волинській області від 26.05.2022 за № 34;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 18.05.2022 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2022 за № 34.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині постанови.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 214 грн 72 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 214 грн 72 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 18.05.2022 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, суд першої інстанції не врахував приписи ч. 1 ст. 2 КАС України, а також те, що судове рішення має забезпечувати саме ефективний захист та недопущення повторного порушення прав, виключати необхідність повторного звернення до суду.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, оскільки в оскаржуваній позивачем частині позовні вимоги спрямовані на майбутнє і не можуть бути задоволені судом.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області також оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що у позивача відсутній спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами апеляційного розгляду Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення з тих підстав, що в оскаржуваному рішенні наведено єдине обґрунтування його прийняття недостатність спеціального стажу у позивача, яке досліджене під час розгляду справи судом першої інстанції.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області правом на висловлення свого ставлення до апеляційних скарг не скористалося.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась до пенсійного органу із заявою від 18.05.2022 про призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник охорони здоров`я.

ГУ ПФУ в Харківській області із супровідним листом від 04.08.2022 направлено позивачу рішення ГУ ПФУ в Волинській області від 26.05.2022 за № 34, яким відмовлено у призначенні пенсії через відсутність спеціального стажу, передбаченого п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 (далі - Закон України № 1788).

Позивач повторно подала заяву до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 (далі - Закон України № 1058).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.08.2022 за № 34 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого ст. 55 Закону України № 1058.

Позивач 24.05.2023 втретє подала заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 01.06.2023 за № 34 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого ст. 55 Закону України № 1788.

За результатами розгляду заяв про призначення пенсії та доданих до них документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 07 місяців 09 днів, спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 - 23 роки 08 місяців 17 днів.

Вважаючи свої права порушеними такими рішеннями пенсійних органів, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявний спеціальний стаж більш ніж 25 років, що надає їй право на призначення пенсії за вислугу років, починаючи з 18.05.2022, а тому визнав протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2022 за № 34.

Водночас, виходячи з того, що у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити, нараховувати та виплачувати пенсію, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні неналежним чином вирішено питання щодо врахування періодів роботи позивача до спеціального стажу, і суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності спеціального стажу позивача для призначення їй пенсії на пільгових умовах, оскільки вони є дискреційними повноваженнями пенсійних органів, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду щодо зарахування до спеціального стажу спірних періодів роботи позивача та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

За змістом ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 2 Закону № 1788-XII передбачає, що цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно з п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року, № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2015 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон № 911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами № 213-VIII, № 911-VIII.

За змістом п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином норма статті 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04 червня 2019 року в редакції, яка діяла до змін, внесених законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03 жовтня 2017 року, № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (надалі за текстом також - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Цією нормою збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII, мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення з 04 червня 2019 року її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, внесених законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Як убачається з матеріалів справи, позивач працювала:

- з 23.10.1989 по 23.01.1994 на посаді санітарки швидкої медичної допомоги у Харківській лікарні швидкої та невідкладної допомоги;

- з 24.01.1994 по 31.12.2012 на посадах - медична сестра, старша медична сестра Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги»;

- з 01.01.2013 по 30.09.2013 - медична сестра Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна лікарня» - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф;

- з 01.10.2013 по 09.04.2018 - сестра медична Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна лікарня» - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф;

- з 10.04.2018 по 01.06.2018 - сестра медична Комунального закладу охорони здоров`я Харківський міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр-центр рідкісних (орфанних) захворювань;

- з 01.06.2018 по 27.01.2020 - біолог біохімічної лабораторії Комунального закладу охорони здоров`я «Харківський міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр - центр рідкісних (орфанних) захворювань»;

- з 17.04.2018 року по 07.02.2020 - медична сестра Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»;

- з 10.02.2020 по 10.05.2022 - медична сестра Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна лікарня» - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

Судом установлено, що відповідачем до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, позивачу не зараховано період з 23.10.1989 по 23.01.1994 на посаді санітарки швидкої допомоги у Харківській лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги, яка належить до посад молодшого медичного персоналу, так як посади медичного молодшого персоналу не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року, № 909 (далі - Перелік № 909).

З приводу незарахування вказаного періоду роботи позивача до спеціального стажу роботи, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року, № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з примітками 1-1, 2 Переліку № 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Разом з тим у Переліку № 909 (розділ 2) відсутня така посада як молодший медичний персонал.

Право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник, - лікарі та середній медичний персонал.

За змістом ч. 1 розділу 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 29 березня 2002 року за № 117, професії дезінфектора, молодшої медичної сестри з догляду за хворими, молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці, санітарки-буфетниці тощо) належать до категорії робітників.

Наказом Міністерства економіки України від 25 жовтня 2021 року за № 810 затверджено Зміни № 10 до національного класифікатора ДК 003:2010, згідно з яким посада санітарки є спорідненою (однотипною) професійною назвою роботи до посади молодшої медичної сестри.

Перелік № 909 містить примітку 3, якою визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді молодшої медичної сестри (санітарки), зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 01 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого визначалося, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 за № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Відповідно до додатку до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1397, а саме: розділу ІІ "Лікарі та інші медичні працівники" визначено, що право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, також мають наступні працівники: лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікарів, акушери, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі, незалежно від найменування посад, та дезінфекційні інструктори.

Отже вказані норми дають підстави для висновку, що період роботи на посаді медичної сестри до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.1989 підтверджується, що позивач працювала на посаді санітарки швидкої допомоги у Харківській лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги у період з 23.10.1989 по 23.01.1994, а тому період указаної роботи з 23.10.1989 по 31.12.1991 підпадає під дію вказаної постанови і дає підстави для обчислення та зарахування спеціального стажу роботи на цій посаді до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача наявний спеціальний стаж більш ніж 25 років, що надає їй право на призначення пенсії за вислугу років, починаючи з 18.05.2022.

Зазначені обставини дають підстави для обґрунтованого висновку про протиправність оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2022 за № 34.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 18.05.2022 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, колегія суддів зазначає таке.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 800/587/17.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, а також того, що позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу нараховувати та виплачувати пенсію позивачу є передчасними, скільки рішення про її призначення пенсійним органом ще не прийнято, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині постанови, а відтак позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 з 18.05.2022 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 по справі № 520/11228/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк