Справа № 420/6244/19
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6244/19
УХВАЛА

11 січня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Крилова Я.А.,

представника відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Хлистуна Р.В. (на підставі довіреності),

представника прокуратури Одеської області Сандула С.Д. (на підставі довіреності),

розглянувши у підготовчому судовому клопотання представника прокуратури Одеської області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради та залученої до участі у справі прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 17.10.2019 року та Наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 21.10.2019 року №01-13/421 ДАБК, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту ДАБІ в Одеській області від 17 жовтня 2019 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , затверджених наказом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 13 лютого 2018 року №01-07/30;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління ДАБК від 21 жовтня 2019 року №01-13/421ДАБК «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт №ОД 92 від 26 жовтня 2018 року»;

- зобов`язати Управління ДАБК поновити у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відомості про дозвіл на виконання будівельних робіт №ОД 92 від 26 жовтня 2018 року, виданий Управлінням ДАБК.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13 липня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року, позов задовольнив.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року по справі №420/6244/19, скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Адміністративна справа № 420/6244/19 надійшла з Верховного Суду до Одеського окружного адміністративного суду 07 листопада 2023 року (вхід. №38712/23).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2023 року, адміністративну справу за №420/6244/19 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року прийнято справу №420/6244/19 до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04 грудня 2023 року о 10 год. 00 хв. в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: 65062, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №30.

В підготовчі засідання, яке були призначені на 04 грудня 2023 року на 10:00 год., на 14 грудня 2023 року на 12:00 год., на 04 січня 2024 року на 10:00 год. та на 11 січня 2024 року на 10:00 год. позивач не з`явилися, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Копія ухвали про прийняття справи до розгляду від 09.11.2023 року та повістки про виклик до суду на вищезазначені судові засідання були направлені позивачу за допомогою поштового зв`язку з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за поштовою адресою, яка зазначена у позовній заяві позивачем, а саме: АДРЕСА_2 . Проте, вказана кореспонденція не вручена під час доставки та повернута відділенням поштового зв`язку з зазначенням причин повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Також, ухвала про прийняття справи до розгляду від 09.11.2023 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Копія ухвали про прийняття справи до розгляду від 09.11.2023 року була розміщена на сайті Судова влада України, Одеський окружний адміністративний суд (https://adm.od.court.gov.ua/sud1570/).

У підготовчому судовому засіданні представником прокуратури Одеської області заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, з підстав повторної неявки у судове засідання позивачки.

Розглянувши у підготовчому судовому клопотання представника прокуратури Одеської області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Наведеними нормами окреслено характер процесуальної поведінки, яка зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію так, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без значних затримок та невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо явки у судове засідання.

З конструкції п.4 ч.1 ст.240 КАС України слідує, що правило про залишення позову без розгляду у випадку повторної неявки має застосовуватися до позивачів, які не є суб`єктами владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року по справі №160/4719/19.

Відповідно до положень, передбачених ч.1, 2 ст.44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд зазначає, що крім наявних прав учасники справи наділені також певними обов`язками, що кореспондують процесуальним правам інших осіб, та дають змогу здійснювати ефективний розгляд справи судом. При цьому, процесуальні права і обов`язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, не можуть визнаватися більш або менш важливими ніж права і обов`язки другої особи, яка бере участь у справі.

Право особи на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи кореспондує обов`язок суду повідомити чи викликати її.

Так, ч.3 ст.124 КАС України передбачено, що судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; 2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

При цьому, статтею 131 КАС України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі зміни адреси електронної пошти, номера факсу, телефаксу, телефону, які учасник судового процесу повідомив суду.

При цьому, суд зазначає, що «завчасно» означає необхідність повідомити у такі строки, щоб у суду була інформація про це не пізніше початку судового засідання. Спосіб повідомлення може бути різним (закон їх не обмежує) - телефоном, поштою, тощо.

Остаточно поважність причин неприбуття оцінюватиме суд у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків такого неприбуття. Так, поважними причинами можуть бути визнані: захворювання, що перешкоджає з`явитися до суду, відрядження тощо.

Неповідомлення про причини неприбуття за правовими наслідками прирівняне до неприбуття в судове засідання без поважних причин.

Причини неприбуття слід визнавати неповажними, якщо за таких причин особа мала реальну можливість прибути в судове засідання або надіслати свого представника. Тож поважність причин неприбуття є оціночною категорією, яка залежить від конкретних обставин, тому про вирішення цього питання суд постановляє вмотивовану ухвалу.

До поважних причин можуть бути віднесені такі обставини, дії, явища, які не залежать від волі особи, відносно якої вони виникли. Внаслідок таких обставин, особа не має змоги належним чином виконувати покладені на неї обов`язки.

Неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, є повторним, коли позивач вдруге не прибув на розгляд справи і в суду є достовірні (докази) про те, що обидва рази його було належним чином повідомлено.

Згідно приписів чинного законодавства сторони процесу повинні добросовісно виконувати свої права та обов`язки.

Добросовісність (лат. bona fides) розуміється, як самостійний правовий принцип, як презумпція, як вказівка на винність або об`єктивну протиправність діяння. В цілому, під добросовісністю варто розуміти прагнення суб`єкту до правомірності власної правової поведінки, її соціальної нешкідливості, юридичної досконалості способу досягнення поставленої мети.

З урахуванням визначених правових аспектів, суд вважає, що позивачем по справі допущені неодноразові зловживання правом, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи та суперечить принципам адміністративного судочинства України, а отже, повинно бути припинено законодавчо встановленими інструментами.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, відповідач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнова проти України).

Крім того, слід враховувати, що засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Принцип рівності перед судом є основою сучасної концепції справедливого правосуддя. Для кожної людини у правовій державі насамперед важливо мати доступ до правосуддя і можливість вільно, швидко, безперешкодно реалізувати право на судовий захист незалежно від належності до певної соціальної групи або інших персональних характеристик особи.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та Ankerl v. Switzerland від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивачки належним чином про дату час і місце проведення судових засідань за її участю для реалізації нею права судового захисту прав та інтересів.

При цьому, враховуючи предмет розгляду справи та характер доказів у справі, суд вважає неможливим здійснювати розгляд даної справи за відсутності позивача, що є перешкодою для розгляду справи в цілому.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.240 КАС України, оскільки має місце неявка позивачки у підготовчі судові засідання без поважних причин, без повідомлення нею про причини неприбуття та без наявності заяв про розгляд справи за її відсутності.

Керуючись ст.ст.183, 240, 243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання представника прокуратури Одеської області.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради та залученої до участі у справі прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 17.10.2019 року та Наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 21.10.2019 року №01-13/421 ДАБК, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов