Справа № 480/10353/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 09.09.1985 р. по 19.12.1985 р. з 29.09.1986 р. по 09.10.1986 р., з 01.10.1987 р. по 16.05.1988 р., з 26.08.1988 по 01.03.1992 р., з 01.06.1992 р. по 16.07.1992 р., з 01.07.1992 р. по 28.08.1992 р., з 01.04.1993 р. по 28.04.1993 р., з 01.05.1993 р. по 01.07.1993 р., з 02.07.1993 р. по 15.09.1993 р., з 22.09.1993 р. по 30.10.1993 р., з 01.03.1994 р. по 30.04.1994 р. згідно записів трудової книжки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 22.05.2023 року пенсію відповідно до вимог абзацу другого п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Копія даної ухвали також була направлена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області через систему "Електронний суд" та отримана ним 06.10.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 22). Проте вимоги суду не виконано, відзиву на позовну заяву суду надано не було.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працював, зокрема:
- з 09.09.1985 р. по 19.12.1985 р. тимчасово в радгоспі "Катюжанський" робітником будівельної бригади;
- з 29.09.1986 р. по 09.10.1986 р. тимчасово в колгоспі імені Петровського малярем;
- з 01.10.1987 р. по 16.05.1988 р. малярем в радгоспі (назва зазначена не розбірливо);
- з 26.08.1988 по 01.03.1992 р. малярем в "Опытное хозяйство Украинского филлиала ВНИИ сельськохозяйственной радиологии" (мовою оригіналу);
- з 01.06.1992 р. по 16.07.1992 р. тимчасово малярем в колгоспі "Перемога";
- з 01.07.1992 р. по 28.08.1992 р. тимчасово малярем в колгоспі ім. Леніна;
- з 01.04.1993 р. по 28.04.1993 р. малярем в колгоспі ім. Щорса;
- з 01.05.1993 р. по 01.07.1993 р. малярем в КСГП "Перемоги";
- з 02.07.1993 р. по 15.09.1993 р. будівельником в колгоспі ім.Мічуріна;
- з 22.09.1993 р. по 30.10.1993 р. будівельником в КСГП "Зоря Полісся";
- з 01.03.1994 р. по 30.04.1994 р. в КСГП (а.с. 47-54).
Відповідно до посвідчення, виданого 13.06.2019 року позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) (а.с. 45).
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 22.05.2023 року про призначення пенсії за віком (а.с. 43).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 30.05.2023 року № 47 (додане позивачем до позовної заяви) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 15, 67).

При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника на дату звернення - 63 роки 17 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058 не менше 27 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Також в оскаржуваному рішення вказано, що відповідно до наданих документів страховий стаж особи 12 років 6 місяців 21 день. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 :

- з 01.10.1987 по 16.05.1988 роки, оскільки у графі 3 розділу "Відомості про роботу" відсутнє найменування підприємства куди прийнятий на роботу,

- з 09.09.1985 по 19.12.1985 рік, з 26.08.1988 по 01.03.1992 роки, оскільки печатки, якими завірені записи про звільнення нечитабельні,

- з 01.03.1994 по 30.04.1994 рік, оскільки номер наказу про зарахування на роботу виправлений, що є порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок (наказ № 58 від 29.07.1993 р.);

- з 29.09.1986 по 09.10.1986 рік, з 01.06.1992 по 16.07.1992 рік, з 01.07.1992 по 28.08.1992 рік, з 01.04.1993 по 28.04.1993 рік, з 01.05.1993 по 01.07.1993 рік, з 02.07.1993 по 15.09.1993 рік, з 22.09.1993 по 30.10.1993 рік, оскільки відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі,

- з 04.05.1978 по 07.07.1978 рік - період навчання згідно свідоцтва про навчання № НОМЕР_2 , оскільки зазначене прізвище ОСОБА_2 (російською) не відповідає паспортним даним Радзиевский.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Отже судом встановлено, що рішенням, яке було додано до позовної заяви, позивачу фактично було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а не у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас в матеріалах справи міститься рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47, яким також позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте в даному рішенні було зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу зараховані всі періоди.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

В свою чергу відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю у визначеному Законом порядку.

При цьому статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

З копії трудової книжки НОМЕР_1 суд вбачає, що позивач працював, зокрема, 09.09.1985 р. по 19.12.1985 р. тимчасово в радгоспі "Катюжанський" робітником будівельної бригади; з 01.10.1987 р. по 16.05.1988 р. малярем в радгоспі (назва зазначена не розбірливо); з 26.08.1988 по 01.03.1992 р. малярем в "Опытное хозяйство Украинского филлиала ВНИИ сельськохозяйственной радиологии" (мовою оригіналу) (а.с. 47-54).

При цьому відповідно до оскаржуваного рішення, яке було додано до позовної заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , зокрема:

- з 01.10.1987 по 16.05.1988 роки, оскільки у графі 3 розділу "Відомості про роботу" відсутнє найменування підприємства куди прийнятий на роботу,

- з 09.09.1985 по 19.12.1985 рік, з 26.08.1988 по 01.03.1992 роки, оскільки печатки, якими завірені записи про звільнення нечитабельні,

- з 01.03.1994 по 30.04.1994 рік, оскільки номер наказу про зарахування на роботу виправлений, що є порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок (наказ № 58 від 29.07.1993 р.).

На момент внесення у трудову книжку позивача спірних записів була чинна Інструкція Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі по тексту - Інструкція № 162).

Згідно до пунктів 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За приписами п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.

Пунктом 2.5 Інструкції № 162 встановлено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємтва, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналогічні норми міститься також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі по тексту - Інструкція 58).

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача з 01.10.1987 по 16.05.1988 роки, з 09.09.1985 по 19.12.1985 рік, з 26.08.1988 по 01.03.1992 роки та з 01.03.1994 по 30.04.1994 рік, відповідачем суду не надано, а тому зазначені відповідачем недоліки, як-то наявність виправлення в даті наказу, відсутність найменування підприємства куди прийнятий на роботу, на печатці не проглядається повне найменування підприємства не можуть бути самостійними підставами для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується для призначення пенсії.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

А відтак суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.10.1987 по 16.05.1988 роки, з 09.09.1985 по 19.12.1985 рік, з 26.08.1988 по 01.03.1992 роки та з 01.03.1994 по 30.04.1994 рік, з підстав наявності виправлення в даті наказу, відсутності найменування підприємства куди прийнятий на роботу, на печатці не проглядається повне найменування підприємства.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 29.09.1986 по 09.10.1986 рік, з 01.06.1992 по 16.07.1992 рік, з 01.07.1992 по 28.08.1992 рік, з 01.04.1993 по 28.04.1993 рік, з 01.05.1993 по 01.07.1993 рік, з 02.07.1993 по 15.09.1993 рік, з 22.09.1993 по 30.10.1993 рік, оскільки відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі, суд зазначає наступне.

З копії трудової книжки НОМЕР_1 , суд вбачає, що позивач працював, зокрема:

- з 29.09.1986 р. по 09.10.1986 р. тимчасово в колгоспі імені Петровського малярем;

- з 01.06.1992 р. по 16.07.1992 р. тимчасово малярем в колгоспі "Перемога";

- з 01.07.1992 р. по 28.08.1992 р. тимчасово малярем в колгоспі ім. Леніна;

- з 01.04.1993 р. по 28.04.1993 р. малярем в колгоспі ім. Щорса;

- з 01.05.1993 р. по 01.07.1993 р. малярем в КСГП "Перемоги";

- з 02.07.1993 р. по 15.09.1993 р. будівельником в колгоспі ім.Мічуріна;

- з 22.09.1993 р. по 30.10.1993 р. будівельником в КСГП "Зоря Полісся" (а.с. 47-54).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, до стажу роботи має бути зараховано роботу, виконану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому обчислення стажу роботи в колгоспі проводиться за фактичною тривалістю у визначеному Законом порядку.

Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже при виникненні у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області перевірки достовірності відомостей про позивача.

А відтак суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 29.09.1986 по 09.10.1986 рік, з 01.06.1992 по 16.07.1992 рік, з 01.07.1992 по 28.08.1992 рік, з 01.04.1993 по 28.04.1993 рік, з 01.05.1993 по 01.07.1993 рік, з 02.07.1993 по 15.09.1993 рік, з 22.09.1993 по 30.10.1993 рік, з підстав відсутні відомостей про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 09.09.1985 р. по 19.12.1985 р. з 29.09.1986 р. по 09.10.1986 р., з 01.10.1987 р. по 16.05.1988 р., з 26.08.1988 по 01.03.1992 р., з 01.06.1992 р. по 16.07.1992 р., з 01.07.1992 р. по 28.08.1992 р., з 01.04.1993 р. по 28.04.1993 р., з 01.05.1993 р. по 01.07.1993 р., з 02.07.1993 р. по 15.09.1993 р., з 22.09.1993 р. по 30.10.1993 р., з 01.03.1994 р. по 30.04.1994 р. за фактично відпрацьований час, згідно записів трудової книжки.

Суд зазначає, що скасовуючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47, судом враховано, що в матеріалах справи міститься два рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з однаковою датою та номером (від 30.05.2023 року № 47), які відрізняються за своїм змістом стосовно зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача. При цьому представниками відповідача не було надано суду обгрунтованих пояснень щодо наявності двох рішень з однаковою датою та номером. Доказів того, що рішення від 30.05.2023 року № 47, в якому зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу позивача зараховані всі періоди, є нечинним чи скасованим, представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суду надано не було.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 22.05.2023 року пенсію відповідно до вимог абзацу другого п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом загального стажу.

В даному випадку судом досліджувалися висновки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47 (доданого позивачем до позовної заяви) щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів, за результатами яких позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, в ньому взагалі відсутня оцінка щодо наявності у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) та відповідачем взагалі не досліджувалося питання щодо наявності/відсутності у позивача права на пенсію за віком, саме відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В свою чергу, як встановлено судом з наданих матеріалів пенсійної справи, позивачем до заяви від 22.05.2023 року про призначення пенсії було додано копію посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС (а.с. 43-44).

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та враховуючи те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області при прийнятті оскаржуваного рішення не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періоду, врахованого судом у даному рішенні та не було надано оцінки щодо наявності у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 22.05.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 22.05.2023 року пенсію відповідно до вимог абзацу другого п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2023 року № 47.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди його роботи з 09.09.1985 р. по 19.12.1985 р. з 29.09.1986 р. по 09.10.1986 р., з 01.10.1987 р. по 16.05.1988 р., з 26.08.1988 по 01.03.1992 р., з 01.06.1992 р. по 16.07.1992 р., з 01.07.1992 р. по 28.08.1992 р., з 01.04.1993 р. по 28.04.1993 р., з 01.05.1993 р. по 01.07.1993 р., з 02.07.1993 р. по 15.09.1993 р., з 22.09.1993 р. по 30.10.1993 р., з 01.03.1994 р. по 30.04.1994 р. за фактично відпрацьований час, згідно записів трудової книжки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 22.05.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек