Справа № 760/31547/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/173/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

08.11.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Ткаченко Олександра Миколайовича та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, датований 04.11.2021, за підписом представник позивача - адвоката Пагер А.М. (діє на підставі ордеру), в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 144096 від 26.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

- стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, місцезнаходження: вул. Новозаводська, 1Б/1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54056, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі: судовий збір у розмірі 454,00 грн. за подачу позовної заяви та витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 26.11.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.10.2023 замінено неналежних відповідачів в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (, адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3).

Доводи позову

В позові вказується, що 26.10.2021 о 16 годині 29 хвилин ОСОБА_1 , рухався на своєму транспортному засобі SEAT АТЕСА, реєстраційний номер НОМЕР_2 по автодорозі за адресою: вул. Комарова в м. Нова Одеса, Новоодеського району Миколаївської області з дозволеною швидкістю, яка не перевищувала 50 км/год. За дорожнім знаком «Попередження про відео- фіксацію» приблизно через 20 м від нього, на виїзді з міста (за межами населеного пункту) він був зупинений працівниками патрульної поліції УПП в Миколаївській області. При цьому, під час руху його транспортного засобу, до моменту зупинки один із зазначених працівників тримаючи в руці TRUCAM 21/008381 рухався назустріч його транспортного засобу.

Як вказує позивач, під час зупинки автомобіля позивача працівниками поліції було роз`яснено, що він порушив вимоги п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме ніби то рухався зі швидкістю 73 км/год замість дозволеної 50 км/год, чим перевищив обмеження швидкості на 23 км/год, а отже в його діях містяться склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У позові зазначається, що інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Ткаченко Олександром Миколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 144096 від 26.10.2021.

Згідно з вказаною постановою від 26.10.2021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (застосоване адміністративне стягнення) за порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: «У населених пунктах рух транспортних швидкістю не більше 50 км/год.». відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Позивач вважає, що постанова від 26.10.2021 є незаконною, протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не містить належних, достатніх та допустимих доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, на думку позивача, під час фіксації руху транспортного засобу ОСОБА_1 одним із працівників поліції, який тримав у руках TRUCAM 21/008381 було допущено низку порушень та не було дотримано вимоги законодавства України, а отже, належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутні.

Позивач зауважує, що постанова від 26.10.2021 не містить точної адреси місця вчинення адміністративного правопорушення та взагалі адреса, яка в ній зазначена не точна, адже, на момент здійснення ніби то фіксації TRUCAM 21/008381 та зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 він знаходився за межами населеного пункту, за дорожнім знаком 5.70 «Фото-, відео- фіксування порушень» - приблизно через 20м від нього, на цій же відстані від дорожнього знаку 5.70 знаходився і екіпаж працівників поліції, які здійснили зупинку автомобіля ОСОБА_1 .

Як вважає позивач, зважаючи на місцезнаходження екіпажу патрульної поліції на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , працівники поліції не мали права проводити фіксацію швидкості руху транспортного засобу позивача на лазерний прилад для вимірювання швидкості, оскільки, вони знаходилися за межами дії дорожнього знаку 5.70 «Фото- , відео- фіксування порушень».

Також, позивач наголошує, що в оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення. Таким чином, на думку позивача, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 23 км/год. За відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, як вважає позивач, зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 23 км/год.

Крім того, позивач наголошує, що враховуючи положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону, законодавчо не визначено іншого способу закріплення лазерних вимірювачів TruCam працівниками поліції, ніж розміщення виключно на стаціонарних нерухомих об`єктах.

Щодо правової позиції ГУНП Миколаївської області

29.06.2023 до суду від ГУНП Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву в якому даний відповідач просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення, відмовити у повному обсязі (а.с. 37-40).

При цьому, звертається увага на те, що постанову серії БАА № 144096 від 26.10.2021 складено інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ткаченком Олександром Миколайовичем, який відповідно довідки від 28.06.2023 № 287/14-2023 не є працівником Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та не підпорядковується ГУНП в Миколаївській області.

Враховуючи викладене ГУНП Миколаївської області вважає позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення - необґрунтованим.

Щодо правової позиції Управління патрульної поліції

04.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому даний відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 66-73).

В обґрунтування вимог такого відзиву зазначається, що під час несення служби 26.10.2021 інспекторами Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam II (серійний номер ТС008381) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу SEAT АТЕСА з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався в Миколаївській області, м. Нова Одеса по вул. Комарова зі швидкістю 73 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Було прийнято рішення зупинити вищевказаний транспортний засіб на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу інспектора, та пред`явив посвідчення водія.

Вказується, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор виніс постанову та наклав стягнення на позивача в розмірі 340,00 грн, відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис вручено копію оскаржуваного документу.

При цьому, у відзиві зауважується, що органами Національної поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху використовується лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam II». Даний прилад отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Наголошується, що факт правопорушення та процедуру винесення постанови було зафіксовано саме на нагрудний відеореєстратор та TruCam II.

Щодо тверджень позивача про те, що фіксація швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», відповідач звертає увагу на те, що відповідно до листа «Мінекономрозвитку» від 01.10.21119 № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam II відноситься-до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam II також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації. Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному так і в автоматичному режимах: ±2 км/год в діапазоні від 2 до 200км/шд; ± 1 км/год в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Щодо правової позиції Департаменту

06.11.2023 до суду надійшов відзиві Департаменту, в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 103-115).

У такому відзиві вказується, що під час несення служби 26.10.2021 року інспекторами управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ (серійний номер ТС008381) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу SEAT ATECA вул. Комарова зі швидкістю 73 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Зазначається, що було прийнято рішення зупинити вищевказаний транспортний засіб на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу інспектора, та пред`явив посвідчення водія.

Зауважується, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор виніс постанову та наклав стягнення на позивача в розмірі 340 (триста сорок) гривень, відповідно до санкції статті.

Вказується, що згідно з ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис вручено копію оскаржуваного документу.

Як стверджує Департамент, факт правопорушення та процедуру винесення постанови було зафіксовано саме на нагрудний відеореєстратор та TruCam ІІ. Оскільки УПП у м. Миколаєві має обмежені технічні можливості для зберігання значного обсягу інформації тривалий час, то відеозапис на час отримання ухвали суду разом з позовною заявою та доданих до неї документів було видалено за сплином 35-денного терміну зберігання. Тому, надати вказані відеозаписи в якості доказу до суду не видається можливим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.10.2021 інспектором УПП в Миколаївській області Ткаченко Олександром Миколайовичем складено постанову серії БАА № 144096 (а.с. 9) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за змістом якої 26.10.2021 о 16 год 23 хв водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом SEAT АТЕСА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в Миколаївській області, м. Нова Одеса по вул. Комарова зі швидкістю 73 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Управлінням патрульної поліції та Департаментом до матеріалів справи долучено копії:

-свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26703, чинного до 07.12.2023, на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008381 (а.с. 74, 130);

-свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/24061 чинного до 15.11.2022, на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008381 (а.с. 75, 129);

-сертифікату відповідності на вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam II від 09.01.2019 (а.с. 76, 128);

-сертифікату перевірки типу на вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam II від 26.12.2018 (а.с. 77, 127);

-посібнику користувача щодо лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II (а.с. 78-79, 131-133).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР України), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.9 (б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобі дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Також, загальне обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». При цьому, загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Як передбачено приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Закону №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №5 80-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, у адміністративній справі, що є предметом розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху відповідними доказами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, що відповідачем неналежно встановлено факт скоєння адміністративного правопорушення, оскільки П він не порушував, а рухався в межах дозволеної швидкості.

Як вказують сторони у справі, правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, за допомогою ручного вимірювача швидкості TruCAM, проте посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис оскаржувана постанова не містить

Згідно оскаржуваної постанови до неї додаються лише «письмові пояснення на одному аркуші», які суду не надано.

Таким чином, відповідач, окрім зазначення обставин події в оскаржуваній постанові, не надав суду достатніх доказів, як-то відеозапис чи фотофіксацію правопорушення вчиненого позивачем як водієм ТЗ, у зв`язку із чим не видається за можливе встановити суттєві обставини у справі (місце вчинення правопорушення, визначення фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» та перевищення швидкості позивачем саме в цій зоні тощо), на які посилається відповідач та наявність факту вчинення позивачем порушення ПДР України.

Твердження відповідача про знищення зафіксованих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення через закінчення строку зберігання та відсутності інформації про оскарження постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення.

На підставі встановлених у справі фактичних обставин судом встановлено, що відповідач не надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин порушення позивачем законодавства про дорожній рух, зокрема, про вчинення порушень ПДР України, визначених п. 12.4 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (див. рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, і відповідачем у справі таких доказів не надано.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази вини позивача, окрім самої оскарженої постанови, яка не є доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом вчинення особою такого порушення.

З врахуванням наведеного суд приходить висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП, а отже постанова серії БАА № 144096 від 26.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат

За змістом п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн (а.с. 10), сплачений позивачем за подання позову у даній справі.

Щодо правничої допомоги

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено ч. 5 ст. 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000, 00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано:

-договір про надання правової допомоги № 79 від 04.11.2021 (а.с. 11-14);

-акт № 1 від 04.11.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 79 від 04.11.2021 (а.с. 15), за змістом якого визначено наступні послуги:

oпідготовка та направлення позовної заяви про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП (3 год) - 4 500,00 грн;

oучасть у судових засіданнях (1 год) - 1 500,00 грн;

-довіреність від 04.11.2021 (а.с. 16);

-дублікати квитанції від 04.11.2021 на суму 6 000,00 грн (а.с. 17);

-копію ордеру № 1051972 від 04.11.2021 (а.с. 18).

На думку сторони відповідача витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними з складністю справи та виконаних ним робіт а також ціною позову (а.с. 112).

Департамент звертає увагу на те, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

На думку Департаменту, послуги адвоката не можуть коштувати 6 000,00 грн за підготовку позову, метою якого є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу у сумі 340,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що почлуга, визначена в акті виконаних робіт як: «участь у судових засіданнях (1 год) - 1 500,00 грн» у даній справі не надавалась, оскільки справа слухалась в порядку письмового провадження. Отже, в цій частині оплата правничої допомоги не відповідає критеріям реальності та необхідності наданих послуг.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спору, суд дійшов висновку, що сума 4 500,00 грн не є співмірною, а відтак дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн, що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Наведене узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та інших.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАА № 144096 від 26.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Ткаченко Олександром Миколайовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ):

-454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору;

-2 000,00 грн (дві тисячі гривень) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич