Справа № 440/19123/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

16 січня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/19123/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітану поліції ОСОБА_1 в повному розмірі грошового забезпечення, а саме виплати, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі 100000,00 грн. за період з 01 по 31 січня 2023 року та з 01 по 17 лютого 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 виплату у розмірі 100000,00 грн., передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в повному розмірі за період з 01 по 31 січня 2023 року та з 01 по 17 лютого 2023 року, без урахування податків і зборів.

Прохальна частина позовної заяви містить клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року визнано неповажними підстави, вказані ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження. Роз`яснено позивачу, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Копія ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року надіслана судом до електронного кабінету представника позивача Тимошенка Д.В. та судом отримано повідомлення про доставлення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року до електронного кабінету представника позивача Тимошенка Д.В. 03.01.2024 20:36.

Відповідно до приписів частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

В силу частини 7 статті 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, днем вручення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року про залишення позовної заяви без руху позивачу та його представнику є 04 січня 2024 року.

10 січня 2024 року до суду через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку, у якій він просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивачем отримано виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, у меншому, на думку позивача, розмірі у лютому 2023 року та у березні 2023 року. У період, за який ГУНП у Полтавській області не проведено нарахування та не здійснено відповідні виплати, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та не мав можливості вчасно скористатися правовою допомогою, оскільки не міг відлучитися з місця проходження служби, у подальшому між адвокатом Тимошенко Дмитром Володимировичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги для захисту порушених прав та законних інтересів останнього з питань невиплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, адвокатом 03.10.2023 направлено до ГУНП в Полтавській області адвокатський запит №3/10-3 щодо надання підтвердних документів, 10.10.2023 адвокатом отримано відповідь від ГУНП в Полтавській області №288аз від 06.10.2023, після чого адвокат Тимошенко Д.В. дізнався про причини відмови у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у розрахунку до 100 тис. грн. на місяць та зрозумів, що вони не відповідають чинному законодавству. Підсумовує, що наказом від 09.12.2022 позивач був відряджений в оперативне підпорядкування начальника ГУ НП в Херсонській області, продовжує безперервно нести службу в органах Національної поліції, тому не мав можливості вільно переміщуватись територією України та своєчасно скористатися правовою допомогою, оскільки не міг покинути місце несення служби без відповідного дозволу керівника органу поліції.

Оцінюючи такі твердження позивача, суд зазначає наступне.

Позивач пояснив, що отримав виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, у меншому, на його думку, розмірі у лютому 2023 року та у березні 2023 року.

Отже, про порушення свого права позивач дізнався у лютому 2023 року та у березні 2023 року після отримання грошового забезпечення за минулий місяць.

Відповідно до статті 122 КАС України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом з тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)..

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

З огляду на викладене, оскільки позивач звернувся з цим позовом до суду після 19 липня 2022 року, тобто після набрання чинності змін, внесених до статті 233 КЗпП України, то аргументи про те, що вимоги Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" щодо строку звернення до суду не застосовуються до позивача є помилковими.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 380/14605/22.

Водночас, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину..

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з даним позовом почав свій перебіг 01 липня 2023 року та, з урахуванням частини 6 статті 120 КАС України, закінчився 02 жовтня 2023 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом лише 29 грудня 2023 року.

Отже, позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до адміністративного суду з позовом, встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22.

Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України, якими продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював своє діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу, можливість реалізації права на судовий захист у межах режиму роботи суду.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач був відряджений в оперативне підпорядкування начальника ГУ НП в Херсонській області з 10.12.2022 та повернувся з відрядження до постійного місця дислокації у м. Полтава 17.02.2023.

15.08.2023 ОСОБА_1 рішенням №6/ІІІ/ХVІІ/24 про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надано статус учасника бойових дій.

Отже всі перелічені події, на які посилається позивач, відбулися ще до початку перебігу строку звернення до суду з даним позовом, що розпочав свій перебіг з 01.07.2023.

Постійне місце роботи позивача ГУ НП в Полтавській області знаходиться у м. Полтава, яке є місцем проживання ОСОБА_1 , та у якому знаходиться й Полтавський окружний адміністративний суд, тому позивач міг безперешкодно реалізувати своє право на звернення до суду з даним позовом у межах встановленого законом тримісячного строку звернення до адміністративного суду з 01.07.2023 по 02.10.2023.

Позивач не мав обмежень для пересування, руху автотранспорту, роботи поштового зв`язку, які б унеможливили чи ускладнили звернення позивача з даним позовом.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що протягом трьохмісячного строку звернення до суду починаючи з 01.07.2023 по 02.10.2023 та до дати звернення позивача до суду 29.12.2023, він перебував у відрядженні (відрядженнях) чи/та брав участь у бойових діях.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження будь-яких інших обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та служби позивача в органах поліції, які б унеможливили чи ускладнили позивачу звернення до адміністративного суду з даним позовом починаючи з 01.07.2023 по 29.12.2023.

Згідно відомостей ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1167508 на представлення інтересів ОСОБА_1 адвокатом Тимошенко Дмитром Володимировичем договір про надання правової допомоги №1, на підставі якого видано цей ордер, було укладено між адвокатом Тимошенко Дмитром Володимировичем та Сухиною Владиславом Володимировичем 01.08.2023, тобто позивач звернувся за правничою допомогою та уклав відповідний договір з адвокатом ще 01.08.2023, тобто у межах встановленого законом трьохмісячного строку звернення до суду за два місяці до закінчення такого строку, натомість позовна заява подана до суду лише 29.12.2023.

З огляду на викладене доводи позивача про неможливість отримати правничу допомогу через зайнятість на службі під час воєнного стану є безпідставними та спростовуються матеріалами позову.

Щодо доводів позивача про те, що 03.10.2023 адвокатом направлено до ГУНП в Полтавській області адвокатський запит №3/10-3 та 10.10.2023 адвокатом отримано відповідь від ГУНП в Полтавській області №288аз від 06.10.2023, після чого адвокат Тимошенко Д.В. дізнався про причини відмови у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у розрахунку до 100 тис. грн. на місяць та зрозумів, що вони не відповідають чинному законодавству, то вказане звернення складено та направлено адвокатом, з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги 01.08.2023, вже після 02.10.2023, тобто поза межами встановленого законом трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом, та факт отримання листа ГУНП в Полтавській області від 06.10.2023 у відповідь на адвокатський запит представника позивача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач через свого представника почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти набагато пізніше після не отримання виплати.

Слід також зазначити, що законом не передбачено можливості досудового порядку вирішення спорів такої категорії.

Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Позивачем не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними, які б не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, та які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду протягом встановленого законом строку звернення до суду (з 01 липня 2023 року по 02 жовтня 2023 року) та у період після його закінчення з 03 жовтня 2023 року до 29 грудня 2023 року, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин, наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер, повністю залежали від волевиявлення позивача та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду, тому суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 09 січня 2024 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на те, що судом визнано неповажними підстави, вказані ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 09 січня 2024 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду, наявні підстави, встановлені частиною 2 статті 123 та пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України для повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 122, 123, 169, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 09 січня 2024 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич