Справа № 580/6988/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року справа № 580/6988/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28.06.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28.06.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що перебуває з 04.10.2017 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно з Законом № 1788-ХІІ. У червні 2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, однак рішенням від 30.06.2023 № 46 Головне управління відмовило в такому перерахунку пенсії. Позивач вважає, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, оскільки йому була призначена пенсія відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше. Тому, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проти позову заперечило. 30.08.2023 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що пенсії за вислугу років та пенсії за віком на пільгових умовах є різними видами пенсії з різними підставами їх призначення, а тому застосування однакового підходу до визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням нового показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії є безпідставним на необґрунтованим. Водночас, переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону № 1058-IV або положеннями Закону № 1788-XII. У цій справі переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII, є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV. Тому, оскільки позивачеві вже було призначено пенсію за віком відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV, в тому числі із застосуванням нового показника середньої зарплати, що передує року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

29.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що згідно з ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають чоловіки з 01.01.2022 до 31.12.2022 за наявності стажу не менше 29 років. Для обчислення пенсій, призначених згідно із Законом № 1058 на 01.10.2017 враховується показник середньої заробітної плати в України за 2014-2016 роки 3 764,40 грн. Показник середньої заробітної плати за 2020-2022 роки (12 236,71 грн) відповідно до статті 40 Закону № 1058 застосовується при призначенні пенсії, тобто по заявах на призначення пенсії, які надійшли в період з 01.01.2023 по 31.12.2023. Оскільки, позивач отримує пенсію за віком, підстав для повторного призначення пенсії за віком із застосуванням показника 12 236,71 грн немає. При цьому вказує, що визначення «призначення пенсії» та «переведення» з одного виду пенсії на інший" не є співставними та є різними правовими категоріями за підставами виникнення та наслідками реалізації. Визначення терміну «переведення» не може застосовуватись у значенні «первинного призначення» пенсії. Тому, звернення позивача фактично є заявою про переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, про переведення в межах одного виду пенсії - за віком.

Ухвалою від 22.08.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.12.1999.

Позивачу із 04.10.2017 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 26 Закону України «По загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V з дотриманням вимог щодо віку та стажу, передбачених пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, що не є спірним у цій справі.

28.06.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 28.06.2023 розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та 30.06.2023 прийняло рішення № 46 про відмову в призначенні пенсії. В обґрунтування спірного рішення відповідач 1 зазначив, що для обчислення пенсій, призначених згідно із Законом №1058 на 01.10.2017, враховується показник середньої заробітної плати в України за 2014-2016 роки 3 764,40 грн. Отже, такі пенсії з 01.03.2023 перераховано з урахуванням середньої заробітної плати в Україні 7 405,03 грн. Показник середньої заробітної плати за 2020-2022 роки (12 236,71 грн) відповідно до статті 40 Закону №1058 застосовується при призначенні пенсії, тобто по заявах на призначення пенсії, які надійшли в період з 01.01.2023 по 31.12.2023. Оскільки позивач вже отримує пенсію за віком, підстав для повторного призначення пенсії за віком із застосуванням показника 12 236,71 грн немає.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 03.07.2023 №2600-0212-8/130961 повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення від 30.06.2023 № 46.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення громадян України визначалось Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-Х11).

Стаття 2 Закону №1788-Х11 передбачає такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років.

Статтею 12 Закону №1788-Х11 було передбачено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 6 Закону №1788-Х11 передбачено, що особам, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Статтею 13 Закону №1788 були передбачені пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ст. 64 Закону №1788-Х11 пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Частина 1 статті 65 Закону №1788-Х11 передбачала, що середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З 01.01.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV визначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком встановлені статтею 26 Закону №1058-1V. Так, згідно частини 1 вказаної статті починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону №1058-1V для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-1V було передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом вказаних приписів як Законом №1788-Х11, так і Законом №1058-1V передбачені пенсії за віком, в тому числі на пільгових умовах особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зокрема за списком №1 та за списком №2 виробництв,

При цьому з 01.01.2004 року всі пенсії за віком призначаються відповідно до Закону №1058-1V; у разі, коли особа працювала за списком №1 чи списком №2, пенсія за віком призначається при умові досягнення віку та наявності пільгового стажу пільгового стажу, передбачених Законом №1788-Х11. Водночас це не змінює ту обставину, що пенсія призначається згідно Закону №1058-1V.

03.10.2017 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-V111, пунктом 26 якого до Закону №1058-1V були внесені зміни, а саме доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», який містить статтю 114 «Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників» та статтю 115 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Частиною 1 ст. 114 Закону №1058-1V передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Також пункт 2 розділу XV "Прикінцеві положення" було викладено у такій редакції: "2. Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Вказані норми набрали чинності з дати опублікування Закону №2148-V111, а саме з 11.10.2017.

Отже після прийняття Закону №1058-1V від 03.10.2017 пенсії за віком, в тому числі призначені на пільгових умовах за списком №1 та списком №2, призначаються відповідно до норм вказаного Закону.

Судом встановлено, що позивачу з 04.10.2017 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах як особі, яка працювала за списком №1. Отже пенсія за віком на пільгових умовах призначена позивачу за нормами Закону №1058-1V з дотриманням умов щодо віку та стажу, передбачених Законом №1788-Х11.

Зі змісту Закону №1058-1V вбачається, що законодавчо передбачена лише пенсія за віком. Та обставина, що пенсія за віком може бути призначена на пільгових умовах щодо віку та стажу не свідчить про те, що така пенсія є окремим видом пенсії за віком.

Отже законодавчо не передбачено призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку та наявності стажу роботи, передбачених статтею 26 Закону №1058-1V, тобто на загальних підставах, у разі, коли особі призначено пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі як відповідно до Закону №1788-Х11, так і відповідно до ст. 114 Закону №1058-1V.

Враховуючи, що позивачу з 04.10.2017 призначена пенсія за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-1V, проте з дотриманням вимог щодо віку та стажу, передбачених ст. 13 Закону №1788-Х11, тобто на пільгових умовах, відсутні підстави для призначення йому пенсії за віком у зв`язку з досягненням 60 років, тобто на загальних підставах, позаяк це є одним і тим же видом пенсії.

Крім цього суд також зазначає, що дійсною обставиною, яка є підставою для звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону №1058-1V є бажання позивача щодо обчислення його пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки.

Проте суд зазначає, що Законом № №2148-V111 Прикінцеві положення Закону №1058-1V були доповнені пунктом 4-3, який передбачає, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

На виконання вказаних вимог пенсія позивача 01.10.2017 була перерахована із застосуванням показника середньої заробітної плати в України за 2014-2016 роки.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки.

Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі N 133/476/15-а (N 21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону N 1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону N 1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону N 1058.

Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі N 577/2576/17.

Застосувавши вказані правові висновки суд зазначає, що у справі, що розглядається позивачу призначена пенсія за віком, а не за вислугу років, отже підстави для повторного її призначення відсутні.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО