Справа № 160/20666/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 01.10.1996 по 23.05.2023 на посадах сестри медичної кабінету фтизіатра поліклініки, сестри медичної кабінету фтизіатра клініко-діагностичного відділення в Комунальному підприємстві «Криворізька центральна лікарня» Новопільської сільської ради згідно довідки № 27 від 23.05.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте при нарахуванні пенсії відповідачем не зараховано період роботи позивача з 01.10.1996 по 28.02.2023 на посаді сестри медичної кабінету фтизіатра поліклініки, сестри медичної кабінету фтизіатра клініко-діагностичного відділення у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в подальшому протиправно відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з вказаною обставиною.
13.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Відповідач-2 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на підтвердження спірного періоду роботи позивачем була надана довідка №27 від 23.05.2023, яка не підтверджена первинними документами на підставі яких вона видана.
Через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідач-1 не визнає позовні вимоги з наступних підстав.
Положення ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.06.2023 представник позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.10.1996 по 28.02.2023 на посаді сестри медичної кабінету фтизіатра поліклініки, сестри медичної кабінету фтизіатра клініко-діагностичного відділення в Комунальному підприємстві «Криворізька центральна районна лікарня «Новопільської сільської ради» згідно довідки №27 від 23.05.2023 та з 01.06.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .
Пенсійним фондом вказано, що за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку заявниці зараховано стаж роботи по Списку №2 з 01.10.1996 по 31.08.2016, зарахування стажу роботи по Списку №2 за період з 01.09.2016 по теперішній час згідно довідки №27 від 23.05.2023 неможливо оскільки відсутнє її підтвердження первинними документами, на підставі яких вона була видана.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін» до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імуно дефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Пільгове обчислення (в подвійному розмірі) страхового стажу застосовується лише до 01.01.2004, вже після 01.01.2004 стаж розраховується в одинарному розмірі. Враховуючи вищенаведене, у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено, оскільки робота в кабінеті фтизіатра не передбачена до зарахування стажу роботи в подвійному розмірі по ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позивач вважає рішення Пенсійного фонду протиправним та таким, що порушує її законне право на отримання належного розміру пенсії відповідно до чинного законодавства.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон України № 1058-IVперіоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2.Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4.Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Позивачу не зараховано до стажу у подвійному розмірі період її роботи з 01.10.1996 по 23.05.2023.
Дослідивши записи трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 12.09.1984 судом встановлено, що у спірний період позивач 15.07.1996 по 30.09.2011 була прийнята на посаду медсестри психіатра-нарколога поліклінічного відділення Криворізької центральної районної лікарні відповідно до наказу №78-к від 11.07.1996;
з 01.10.1996 переведена на посаду медсестри фтизіатра кабінету фтизіатрії поліклініки відповідно до наказу №128-к від 30.09.1996;
з 01.11.2011 по теперішній час працює на посаді сестри медичної кабінету фтизіатра Клініко-діагностичного відділення.
Позивачем на підтвердження роботи на вказаних посадах було надано також довідку КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради» від 23.05.2023 №27
У довідці зазначено, що вказана посада і робота ОСОБА_1 з 11.03.1994 по 15.01.2003 відноситься до виробництва, передбаченого Списком №2 розділ ХХІV, позиція 2260000а постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994;
з 16.01.2003 - відноситься до виробництва, передбаченого Списком №2 розділ ХХІV, позиція 24а-2б постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003;
з 24.06.2016 по теперішній час відноситься до виробництва передбаченого Списком №2 розділ ХХІV постанови Кабінету Міністрів України №461 від 03.08.2016.
Підставою для видачі довідки були наступні документи: особова картка, відомості про зарплату, книги наказів, протокол №1 від 12.09.1995, протокол №2 від 17.09.2004, протокол №2 від 27.07.2009, протокол №2 від 30.05.2012, протокол №2 від 12.08.2014, протокол №2 від 06.09.2019 по атестації робочих місць, накази засідань атестаційної комісії по результатах робочих місць з шкідливими умовами праці: №623 від 05.10.1995, №371 від 24.09.2004, №333 від 27.07.2009, накази «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення прав працівників на пільги, компенсації та пільгове пенсійне забезпечення»: №315 від 30.05.2012, №363 від 19.08.2014, №330 від 07.09.2019.
При цьому, системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж позивача підтверджує її роботу у спірні періоди і не заперечується відповідачами.
При цьому, посилання відповідача на ненадання позивачем документів зазначених у довідці №27 від 23.05.2023, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Спірним є питання щодо зарахування вказаного періоду роботи позивача у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За визначенням у ст. 1 Закону України від 06.04.2000 №1645-III "Про захист населення від інфекційних хвороб" інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами ст. 7 Закону №1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Згідно п. 7 , п. 12 ст. 1 Закону України від 05.07.2001 № 2586-III «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Фтизіатрія - розділ клінічної медицини, що займається вивченням, діагностикою, лікуванням та профілактикою туберкульозу.
Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», працівники протитуберкульозних закладів мають право на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.07.2009 за N 514 затверджено Перелік протитуберкульозних закладів.
Відповідно до п.2 Переліку до структурних підрозділів лікарняних, амбулаторно-поліклінічних та санаторно-курортних лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я віднесені:
Туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення;
Туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний, у т.ч. дитячий) кабінет.
КП «Криворізька центральна районна лікарня» Новопільської сільської ради» належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим, зокрема і хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою. Позивач, працюючи на посадах медсестри фтизіатра кабінету фтизіатра поліклініки та сестри медичної кабінету фтизіатра, безпосередньо контактувала з збудником туберкульозу, а тому робота в такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.
Посилання відповідача-2 у рішенні на те, що пільговий стаж за періоди після 01 січня 2004 року не підлягають врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними і хибними, оскільки вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для обчислення пенсії не містить.
Суд наголошує, що вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
За правилами ч.4 ст. 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.10.1996 по 23.05.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 № 33-1, далі - Порядок № 22-1.
Відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1 (в редакції від 30.03.2021 - у редакції чинній на момент спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:
-рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;
-рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7 Порядку №22-1).
Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
З урахуванням наведеного, оскільки рішення про відмову у перерахунку пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, то і обов`язок зарахувати спірні періоди покладається на відповідача-2.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення за наслідками розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії.
Даним Пенсійним фондом було лише направлено на адресу позивача спірне рішення про відмову у перерахунку пенсії, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у цьому спорі є органом, що здійснює зарахування до стажу спірного періоду.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням зарахованого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 01.10.1996 по 23.05.2023 на посадах сестри медичної кабінету фтизіатра поліклініки, сестри медичної кабінету фтизіатра клініко-діагностичного відділення в Комунальному підприємстві «Криворізька центральна лікарня» Новопільської сільської ради згідно довідки № 27 від 23.05.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
За приписами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі не надали.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 536,80 грн.
Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона