Справа № 160/1998/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Справа № 160/1998/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняТимченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Сідельникова О.Л. Степанов М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи-1, 2: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.09.2018р., -

УСТАНОВИВ:

01.03.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Логос» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи-1,2: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровська міська рада та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 20.03.2019р., просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.09.2018р. №.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачеві було донараховане грошове зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за 2017 рік на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку (далі НГО) трьох земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивача на підставі договорів оренди землі, сформованих у червні 2018 року, у яких містилось значення коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (далі Кф) 2,5, тоді як за позицією позивача, зазначені витяги не можуть бути використані як підстава для донарахування спірного податку, так як позивачем у 2017 році були подані податкові декларації з орендної плати за землю з юридичних осіб, які містили коректні дані. Так, 15.07.2015р. Дніпровська міська рада рішенням №4/65 затвердила нову НГО землі м. Дніпропетровська (введена в дію з 01 січня 2016 року) та саме з урахуванням вказаного рішення позивач отримав витяги із технічної документації про НГО земельних ділянок, в яких значення Кф становило 0,5 та саме на підставі вказаних витягів (від 11.04.2016р.) позивачем і було розраховано належний до сплати розмір орендної плати за 2017 рік. Додатково, у відповіді на відзив та у письмових поясненнях представників позивача (різних адвокатів) вказано, що у відповідності до вимог Порядку №489, позивачем, як землекористувачем земельних ділянок, відомості про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. не вносились, витяги про НГО станом на 01.01.2017р. ним не отримувались, оскільки такий обов`язок на землекористувача законодавцем не покладався, а відповідно, вважає, що зазначене виключає будь-яку відповідальність землекористувачів, а також наполягає на застосуванні у даних правовідносинах численних правових позицій Верховного Суду, які наведені у його письмових поясненнях, що стосуються протиправності використання офіційних документів органів влади, виданих з недотриманням положень законодавства, не дотриманням принципу in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права), принципів правової визначеності, верховенства права та принципу належного урядування (а.с.43-47 том 1, а.с.9-13, 95-112 том 5).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях, у відзиві на позов та у письмових поясненнях просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити посилаючись на те, що у ході перевірки було встановлено, що позивачем згідно податкової декларації з орендної плати за землю від 16.02.2017р. № нараховане податкове зобов`язання у сумі 3 960 374,30 грн. за наступні ділянки: кадастровий номер :03:305:0090 площею 6,5558 га 1880149,69 грн.; кадастровий номер :03:305:0101 площею 3,8767 га 1111805,77 грн.; кадастровий номер :03:305:0100 площею 3,5428 га 968418,84 грн. Також встановлено, що при розрахунку платежу з орендної плати за землю на 2017 рік підприємством був використаний розмір НГО земельної ділянки за даними, отриманими у 2016 році з витягів з технічної документації про НГО земельної ділянки від 11.04.2016р. №03-07/110416/2, №03-07/110416/3, №03-07/110416/1 з урахуванням коефіцієнта індексації НГО (1,06) та застосування коефіцієнту, який характеризує використання земельної ділянки Кф «0,5». Проте, відповідачем у ході перевірки від головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було отримано витяги з технічної документації про НГО земельних ділянок, що перебувають в оренді у позивача, сформованих від 26.06.2018р. №4/250618/03-07; №9/250618/03-07 та від 25.06.2018р. №13/250618/03-07, за якими здійснено розрахунки орендної плати: НГО земельної ділянки площею 6,5558га 313 358 785,64*3% = 9 400 763,57 грн. на рік або 783 396,96 грн. на місяць; НГО земельної ділянки площею 3,8767га 185 301 260,61*3% =5 559 037,82 грн. на рік або 463 253,15 грн. на місяць; НГО земельної ділянки площею 3,5428га 161 403 399,12*3% = 4 842 101,97 грн. на рік або 403 508,50 грн. на місяць. Таким чином на порушення п.286.2 ст.286, п.289.1.1 ст.289 ПК України позивачем невірно здійснено розрахунок орендної плати в податкових деклараціях з плати за землю в результаті чого за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. встановлено заниження орендної плати всього у сумі 15 841 529,06 грн. Відповідач зазначає, що саме вказані витяги з НГО земельних ділянок були використані при визначенні позивачеві податкового зобов`язання за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, в той же час, позивач використав витяги з НГО земельних ділянок 2016 року, які не містили всіх обов`язкових елементів, необхідних для визначення та справляння плати за землю, оскільки були видані без врахування Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. №489, який набрав чинності з 01.01.2017р., що узгоджується і з висновком Верховного Суду у його постанові від 20.01.2021р. у справі №160/2185/20. Також відповідач посилається і на те, що землекористувач несе певний тягар негативних для себе наслідків у разі, якщо відомості ДЗК не приведені у відповідність вимогам чинного законодавства з його вини (постанова Верховного Суду від 27.01.2020р. у справі №804/886/18), тобто, вважає, що податковим органом здійснено вищенаведений розрахунок у спосіб, що передбачений ПК України, звернув увагу і на подібність правовідносин у справі №640/9862/20, зокрема, місце розташування земельної ділянки, податковий період 2017р. У письмових поясненнях від 25.10.2023р. відповідач додатково вказав на те, що контролюючим органом було здійснено розрахунок з урахуванням вищенаведених витягів, сформованих у червні 2018р. та із застосуванням коефіцієнту Кф 2,5 про що зазначено і у постанові Верховного Суду у цій справі, проте, якщо позивачу необхідно було сплатити податок з урахуванням Кф 2,0, то для встановлення його значення потрібно: 19801903 х 2:2,5 = 39 603 806,72 : 2,5 = 15 841 522,688 (Кф 2.0), сплачена позивачем сума становить 3 960 374,30 грн., відтак, 15 841 522,688 грн. 3 960 374,30 грн. = 11 881 148,39 грн. (різниця) (а.с.230-234 том 4, а.с.39-41 том 5).

Третя особа-1 (Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) свого представника для участі у судовому розгляді даної справи не направив, про причини не направлення свого представника не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином 13.11.2023р. о 14:38 год. (шляхом надіслання повістки на офіційну електронну адресу) та 15.11.2023р., що підтверджується електронним повідомленням та довідкою секретаря судового засідання, складеною у відповідності до вимог ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.84-85 том 5).

Представник третьої особи-2 (Дніпровська міська рада) в судове засідання не явився, у наданих суду письмових поясненнях від 11.09.2023р. та від 24.10.2023р. просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що з 01.01.2017р. вступив в дію наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. №489 ( далі Порядок №489) у п.5 якого визначена підстава для встановлення коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки Кф. У додатку 1 до Порядку №489 визначені всі Кф відповідно до категорії земель та конкретного коду КВЦПЗ, при цьому, у примітці додатку 1 до Порядку №489 зазначено, що у разі, якщо у відомостях ДЗК відсутній код КВЦПЗ для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0, відповідні витяги з технічної документації про НГО земельної ділянки надаються ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, втручання у зміну коефіцієнтів технічно є неможливим, а оскільки інформація зазначена у витягах з технічної документації про НГО земельних ділянок, сформованих у червні 2018р., є актуальною з 01.01.2017р. ( з моменту затвердження Порядку №489), тому вважає, що податковим органом було правомірно використано зазначені витяги під час проведення перевірки та донарахування грошових зобов`язань позивачеві за договорами оренди землі від 02.02.2012р. та двох договорів від 31.03.2006р. за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 9-Б, цільове використання яких є інші комерційна діяльність. З огляду на наведене, третя особа-2 вважає, що податковий орган не наділений повноваженнями тлумачити чинні витяги з технічної документації про НГО, а лише визначає суму грошових зобов`язань з орендної плати на підставі інформації, отриманої від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а тому спірне податкове повідомлення-рішення винесене на підставі вказаних витягів, сформованих у червні 2018р., за 2017 рік винесено правомірно, вказує на висновки Верховного Суду у постанові від 20.01.2021р. у справі №160/2185/20 (а.с.216-220 том 4, а.с.31-35 том 5).

12.12.2023р. о 16:41 год. засобами електронного зв`язку, представником третьої особи-2 (Дніпровської міської ради) до канцелярії суду було подане клопотання, у якому останній просив судове засідання у цій справі відкласти через зайнятість представника міської ради в іншому засіданні по справі №904/5726/23 (а.с.143-144 том 5).

Також і клопотання про відкладення розгляду справи було подано представником позивача - адвокатом Сідельниковою О.Л. у день судового розгляду справи з посиланням на те, що вона є новим представником позивача і договір з нею укладено лише 12.12.2023р., тому вона не мала об`єктивної можливості підготуватися до судового засідання (а.с.151-152 том 5).

Розглянувши вищенаведені клопотання, вислухавши думку учасників справи, суд не знайшов підстав для їх задоволення, оскільки, по-перше, дата судового засідання 13.12.2023р. була погоджена як з представником позивача адвокатом Камшою О.В., тобто, фактично і з позивачем, так і з представником третьої особи-2 у підготовчому засіданні 13.11.2023р., отже, за місяць, до судового засідання, що давало можливість позивачеві підготуватися до судового засідання, у тому числі, і було достатньо часу для вступу у справу іншого адвоката; по-друге, 13.12.2023р. спливає строк судового розгляду даної справи та можливість його продовження не передбачена приписами Кодексу адміністративного судочинства України на відповідній стадії судового розгляду справи, а саме: після закриття підготовчого провадження у даній справі та призначення справи до судового розгляду у судовому засіданні; по-третє, представнику позивача на стадії проведення судом підготовчого провадження була надана можливість для ознайомлення з матеріалами справи, надання всіх доказів та обґрунтувань, навіть, судом були продовжені строки підготовчого провадження та надано час для ознайомлення з матеріалами справи за клопотанням представника позивача Камші О.В., який в подальшому у підготовчому засіданні 13.11.2023р. зазначив, що не бачить підстав для ознайомлення з матеріалами справи (хоча сам заявляв таке клопотання), тому судом 13.11.2023р. були вирішені всі клопотання учасників справи, у тому числі, і представника позивача Камші О.В., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 13.12.2023р. (вказана дата була погоджена з учасниками справи), тобто, через місяць, до проведення судового засідання, а відповідно, заміна позивачем адвоката 12.12.2023р. (укладення договору з іншим адвокатом), тобто, напередодні судового засідання -13.12.2023р., суд розцінює як зловживання процесуальними правами позивачем, направленими на затягування судового розгляду справи у строки, визначені ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України; по-четверте, участь представника третьої особи-2 (Дніпровської міської ради) у іншій справі, не є обґрунтованою підставою для відкладення розгляду справи з урахуванням того, що міська рада у своєму штаті має відповідний відділ фахівців у галузі права (юристів), які мають можливість приймати участь у судових засіданнях, а відповідно, третя особа-2 мала реальну можливість забезпечити участь у цьому судовому засіданні іншого представника, а тому суд приходить до висновку, що наведені вище клопотання учасників справи є необґрунтованими, оскільки судом станом на 13.12.2023р. зібрані усі докази, які дозволяють вирішити спір за наданими учасниками справи документами, у зв`язку із чим відсутні будь-які процесуальні підстави для відкладення розгляду даної справи на іншу дату.

Інші клопотання представника позивача Камші О.В., подані до суду 11.12.2023р. та 12.12.2023р.,зокрема, щодо проведення комплексної експертизи, дане клопотання судом було залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.180 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки воно було подане після закриття підготовчого засідання; у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження відмовлено через його необґрунтованість та безпідставність, з огляду на те, що судом у період з 28.08.2023р. до 13.11.2023р. з метою реалізації процесуальних прав позивача, у тому числі, і на підготовку клопотань до суду, позивачеві було надано достатньо часу з урахуванням строків підготовчого провадження, встановлених ст.173 КАС України, ці строки судом були продовжені, окрім того, і надано строк представнику позивача Камші О.В. з 27.10.2023р. до 13.11.2023р. ознайомитися з матеріалами справи, а також і підготувати відповідні клопотання та заяви до суду, що є достатнім часом з урахуванням строків проведення підготовчого засіданні, проте, такі процесуальні права позивачем через його представника до встановленого судом часу 13.11.2023р. не були реалізовані без поважних причин, тому суд вважає, що позивач мав можливість скористатися процесуальними правами упродовж наведеного строку, які ігнорував на протязі всього часу перебування справи на стадії підготовчого провадження у період з 28.08.2013р. по 13.11.2023р., що свідчить про умисне затягування позивачем процесуальних строків розгляду даної справи та наведені обставини не можуть бути визнані судом обґрунтованими підставами для задоволення таких клопотань.

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки за умови, якщо такий учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення третіх осіб-1,2 про дату, час та місце розгляду справи, неявку третьої особи-1 у судове засідання без поважної причини та не повідомлення про такі причини, відмову у задоволенні клопотань позивачеві та третій особі-2 у відкладенні судового розгляду даної справи з урахуванням строків її розгляду, встановлених ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, які спливають 13.12.2023р., суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників третіх осіб-1,2 з урахуванням наданих третьою особою-2 письмових та додаткових пояснень, наявних у справі та з урахуванням позиції третьої особи-2, яка була висловлена його представником у підготовчому засіданні у даній справі.

Постановою Верховного Суду від 10.08.2023р. у цій справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021р. були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.187-203 том 4).

Дана справа надійшла з Верховного Суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 21.08.2023р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на новий розгляд судді Конєвій С.О. (а.с.205 том 4).

Ухвалою суду від 28.08.2023р. дану справу було прийнято до свого провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 25.09.2023р. (а.с.206 том 4).

25.09.2023р. у підготовчому засіданні (представник позивача не явився) з метою надання сторонами додаткових доказів та з урахуванням клопотання позивача, була оголошена перерва до 27.10.2023р., що підтверджується змістом відповідного протоколу підготовчого засідання (а.с.1-4 том 5).

27.10.2023р. за клопотанням представника позивача Камші О.В., у підготовчому засіданні, з метою надання можливості останньому ознайомитися з матеріалами справи (причини не ознайомлення зі справою у період з 25.09.2023р. по 27.10.2023р. не зміг пояснити) судом за ухвалою суду було продовжено строк підготовчого провадження у справі до 27.11.2023р. та знову було оголошено перерву до 13.11.2023р. згідно відомостей, які містяться у протоколі підготовчого засідання (а.с.51-54, 57 том 5).

Надалі, у підготовчому засіданні 13.11.2023р. були вирішені всі клопотання учасників справи, перевірено надання сторонами усіх доказів на які вони посилаються, тобто, судом було проведене підготовче засідання за наслідками якого було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 13.12.2023р. у відповідності до вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання та відповідною ухвалою суду (а.с.74-77 том 5).

У ході судового розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Логос» зареєстроване як юридична особа 12.06.1998р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 249, перебуває на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків та обов`язкових платежів, зокрема, орендної плати з юридичних осіб, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ від 19.06.2018р., а також відомостями, які містяться у акті перевірки від 28.08.2018р. та не оспорюються учасниками справи (а.с. 8-9, 12-16 том 1, а.с. 43-зворот том 2).

Між позивачем та Дніпровською міською радою 31.03.2006р. (два договори), 02.02.2012р. (один договір) були укладені договори оренди земельних ділянок за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 9-Б, загальною площею 6,5558 га (кадастровий номер :03:305:0090), 3,8767 га (кадастровий номер :03:305:0101) і 3,548 га (кадастровий номер :03:305:0100) - (а.с.1-5 том 2, а.с.1-4,55-58 том 3).

Як вказує сам позивач у позові, ТОВ «Логос» при розрахунку платежу з орендної плати за землю за 2017 рік застосувало розмір НГО земельної ділянки на підставі отриманих у 2016 році Витягів із технічної документації про НГО земельної ділянки від 11 квітня 2016 року №03-07/110416/2, №03-07/110416/3, №03-07/110416/1, де коефіцієнт нормативної грошової оцінки становив -1,06, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) 0,5. Відповідно до вказаних витягів НГО земельних ділянок з кадастровими номерами :03:305:0090, :03:305:0101, :03:305:0100 становила 59124156,76 грн., 34962417,78 грн., 30453398,18 грн., відповідно (а.с.34,35,36 том 1).

Орендну плату за вказані земельні ділянки за 2017 рік позивачем було сплачено у загальній сумі 3960374,30 коп., що не оспорюється учасниками справи та підтверджується змістом акту перевірки від 28.08.2018р. (а.с.12-20 том 1).

Надалі, на підставі наказу №4586-п від 10 серпня 2018 року відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ фірми «Логос» за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року з метою перевірки повноти сплати орендної плати за землю, за результатом якої було складено акт за №47987/04-36-14-17/23363633 від 28 серпня 2018 року (а.с.12-21 том 1).

Вказаною перевіркою було встановлено порушення позивачем пункту 286.2 статті 286, пункту 289.1 статті 289 ПК України, а саме: платник податків неправильно розрахував розмір орендної плати в податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), в результаті чого за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року занизив орендну плату на 15 841 529,06 грн.

Такі висновки податкового органу вмотивовані тим, що у Витягах із технічної документації про НГО земельної ділянки від 26 червня 2018 року №4/250618/03-07, №9/250618/03-07, від 25.06.2018 року №13/250618/03-07, сформованих станом на 01 січня 2017 року, визначено, що при розрахунку сум орендної плати застосовується Кф 2,5, цільове призначення земельної ділянки (КВЦПЗ):03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративні будівлі, офісні приміщення та інші будівлі громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку). У вказаних Витягах нормативна грошова оцінка земельних ділянок з кадастровими номерами :03:305:0090, :03:305:0101, :03:305:0100 вказана у розмірі 313358785,64 грн., 185301260,61 грн., 161403399,12 грн. відповідно (а.с.57,58,59 том 1).

На підставі висновків наведеного акту перевірки 14 вересня 2018 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати на загальну суму 19 801 911,33 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 15 841 529,06 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 960 382,27 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та розрахунком до нього (а.с.10-11 том 1).

За результатами адміністративного оскарження вказаного рішення, Державна фіскальна служба України рішенням від 30 листопада 2018 року №38875/6/99-99-11-06-01-25 залишила скаргу позивача без задоволення, а вищенаведене податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.32-33 том 1).

Вказане податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2018 року є предметом спору у цій справі.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб за 2017 рік у сумі 7128680,16 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 1782170,04 грн., виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, адміністративним судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені у його постанові від 10.08.2023р. у цій справі, які є обов`язковими для врахування адміністративним судом при новому розгляді справи у відповідності до вимог ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначив Верховний Суд у вказаній постанові, ключовим питанням, яке належало вирішити суду було прийнятність/неприйнятність використання податковим органом при донарахуванні платнику податків податкового зобов`язання із орендної плати за землю з юридичних осіб за 2017 рік відомостей про нормативну грошову оцінку, що містились у Витягах, сформованих у червні 2018 року. При цьому, оцінці також підлягали питання правомірності застосування нового Кф розрахунку НГО для визначення орендної плати за землю за 2017 рік із врахуванням дати внесення до ДЗК інформації щодо виду функціонального використання землі.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 ст.14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу ХІІ, глави 1, розділу ХІУ цього Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пункт 288.1 статті 288 ПК України встановлює, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки пункт 288.2 статті 288 ПК України.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду пункт 288.3 статті 288 ПК України.

За правилами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі пункт 286.2 статті 286 ПК України.

При цьому, за приписами ст.289 РК України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок підлягає індексації щороку.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку, що на позивача, як землекористувача, вказаними приписами податкового законодавства покладено обов`язок щороку, у податкових деклараціях зі сплати орендної плати за землю, які подаються до податкового органу у строк до 20 лютого поточного року, самостійно визначати суми орендної плати за землю на підставі даних ДЗК та з використанням НГО земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку відповідним державним органом (ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області).

Отже, із аналізу наведених приписів, слід дійти висновку, що, з метою правильності обчислення сум орендної плати за землю щороку у податкових деклараціях зі сплати за землю на підставі отриманих Витягів із технічної документації про НГО (з урахуванням її індексації щороку) земельних ділянок, які перебувають у позивача у користуванні на правах оренди, які містять дані для правильного обчислення орендної плати за землю, позивач, як землекористувач, мав обов`язок за його заявою отримувати відповідні Витяги у відповідного вищенаведеного державного органу станом на 01.01.017р. (в чому повинен бути зацікавлений сам землекористувач).

А відповідно, аргументи позивача з приводу того, що позивач не мав зобов`язання отримувати відповідні Витяги із технічної документації про НГО земельних ділянок кожного календарного року, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеними проаналізованими судом приписами чинного податкового законодавства.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 10.08.2023р. у цій справі (а.с.198 том 4).

Щодо прийнятності використання відповідачем у спірних правовідносинах Витягів із технічної документації про НГО земельних ділянок, сформованих у червні 2018р., при перевірці правильності нарахування позивачем орендної плати за землю за 2017 рік, Верховний Суд у цій справі зазначив про таке.

За правилами частин першої, другої статті 20 Закону України «Про оцінку земель» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Пункт 1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213 (була чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі Методика №213), визначав, що нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку земель».

Дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви пункт 2-1 Методики №213.

За усталеною позицією Верховного Суду витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки фактично є документом інформаційного характеру, що закріплює в собі дані ДЗК про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (зокрема, але не виключно, постанови Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №160/3248/20, від 20 січня 2021 року у справі №160/2185/20).

У постанові від 12 липня 2021 року у справі №640/9862/20 Верховний Суд, оцінивши правову природу та порядок формування витягів про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки, дійшов висновку, що видача цього документа є способом відображення вартісного показника грошової оцінки цієї земельної ділянки на підставі існуючої у Державному земельному кадастрі інформації щодо неї та із використанням законодавчо встановлених показників, зокрема, і показника Кф, який характеризує її функціональне використання. Отже, цей вартісний показник об`єктивно існує та може бути обрахований безвідносно до додержання форми такого витягу, чи його відкликання. При цьому, показник Кф не обчислюється самостійно органами Держгеокадастру чи іншими суб`єктами владних повноважень, а лише застосовується відповідно до встановленого порядку. Тому, зміст витягу не може змінювати дійсну нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а правомірність його формування може бути перевірена, зокрема, у судовому порядку.

Наведене свідчить про те, що у спорах, які стосуються належного до сплати розміру плати за землю, належить перевірці достовірність інформації про НГО землі, що використана контролюючим органом у відповідному періоді, станом на час виникнення податкового зобов`язання. Зокрема, встановленню підлягають обставини того, чи змінювалась нормативна грошова оцінка земельної ділянки у спірному періоді (в тому числі, і будь-які множники у її формулі).

При цьому, не мають значення дата формування Витягу про НГО або складання іншого документа уповноваженим органом щодо розміру НГО станом на момент виникнення податкового зобов`язання.

Як встановлено судом із наявних у матеріалах справи копій документів, що розбіжності між сторонами щодо належного до сплати розміру орендної плати за землю за 2017 рік фактично виникли з огляду на застосування позивачем (відповідно до витягів, сформованих у 2016 році Кф-0,5) і відповідачем (відповідно до витягів, сформованих у червні 2018р. Кф 2,5) одного із множників у формулі, за якою визначається НГО земельної ділянки, тобто, саме: значення Кф.

Питання застосування коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельних ділянок (Кф), при обчисленні розміру НГО земельних ділянок врегульоване наступним чином.

Частиною першою статті 15 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-УІ «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон №3613-УІ) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування грунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №3613-УІ встановлено, що зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Аналогічно, пункт 118 Порядку №1051 визначає, що внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

З 1 січня 2017 року процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком №489.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року.

Додаток 1 до Порядку №489, який має назву «Коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф)» містить дві примітки наступного змісту:

1. Для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із зазначенням 2,0.

2. У разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0».

15 лютого 2011 року набрав чинності Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ 2010 року).

Відповідно, з цього часу при веденні Державного земельного кадастру та державного реєстру земель, а також при функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру обов`язковою до використання була саме ця Класифікація.

Спори щодо наявності підстав для застосування вимог Порядку №489 в частині визначених ним коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельних ділянок, при здійсненні розрахунку річної суми платежу за користування земельною ділянкою з 01 січня 2017 року вже були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.

Так, у постановах від 08 квітня 2021 року у справі №160/10137/19, від 01 квітня 2021 року у справі №160/8847/19, від 07 грудня 2020 року у справі №817/1795/17, від 27 січня 2020 року у справі №804/886/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком №489 (з урахуванням внесених змін).

У постановах від 12 липня 2021 року у справі №640/9862/20 Верховний Суд підтримав такі висновки і зазначив, що з 01 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01 січня 2017 року має застосовуватися Кф «2,0», а з 17 липня 2018 року «3,0».

Також у наведеній постанові Верховний Суд підтримав усталену позицію, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому саме орендар як землекористувач мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КВЦПЗ 2010 (а.с.198 том 4).

З огляду на наведений аналіз правових позицій, які є сталими з даного питання, встановлених обставин у їх сукупності, Верховний Суд у своїй постанові від 10.08.2023р. у цій справі дійшов висновків про те, що є безпідставним довід ТОВ «Логос» про те, що відповідальність за правильність визначення показників, в тому числі, і Кф, при формуванні витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та обчисленні НГО на підставі цих показників, покладається на орган, який формує цей витяг. У розглядуваній ситуації при формуванні витягу обов`язок Держгеокадастру полягає лише в правильному відображенні того показника, який відповідатиме коду КВЦПЗ, визначеному саме за заявою власника земельної ділянки чи землекористувача (а.с.199 том 4).

Також, Верховним Судом у цій справі зроблено висновок і про те, що визначені Порядком №489 коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф), підлягали врахуванню і застосуванню ТОВ «Логос» при здійсненні річної суми платежу за користування земельними ділянками з 01 січня 2017 року.

Та обставина, що позивач не отримав новий витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на час подання відповідної податкової декларації, не може нівелювати вимоги Порядку №489 в частині обов`язковості застосування відповідного коефіцієнту (а.с.198 том 4).

Окрім того, як встановив Верховний Суд у цій справі, а також і підтверджується зібраними матеріалами справи, зміни до ДЗК в частині КВЦПЗ були внесені лише у червні 2018 року Дніпровською міською радою (власником земельних ділянок), а відповідно, Верховний Суд дійшов висновку, що саме з червня 2018 року при обчисленні НГО земельних ділянок повинен застосовуватись Кф 2,5, інформація про який була актуалізована власником земельних ділянок(а.с.199-200 том 4).

Водночас, до цього часу (з 01.07.2017р. по 31.12.2017р., що є предметом цього спору), застосуванню підлягав або той Кф, що відповідав КВЦПЗ, вказаному в ДЗК до червня 2018 року (якщо такі відомості вносились власником земельної ділянки або землекористувачем), або Кф 2,0 (якщо відповідні відомості про КВЦПЗ згідно з вимогами Класифікатора не вносились) (а.с.200 том 4).

Вказані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.08.2023р. у цій справі є обов`язковими для врахування адміністративним судом при новому розгляді даної адміністративної справи виходячи з вимог ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді справи слід врахувати вищенаведені висновки, а також з`ясувати питання чи вносилися землекористувачем (ТОВ «Логос») зміни щодо відомостей про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року (а.с.200 том 4).

На виконання наведених вимог, зазначені докази було запропоновано надати позивачеві до адміністративного суду згідно ухвали суду від 28.08.2023р. (а.с.206 том 4).

28.09.2023р. на виконання вимог ухвали суду, позивач у відповіді на відзив повідомив адміністративний суд про те, що відомості про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. Товариством не вносилися (а.с.13 том 5).

З огляду на викладене та враховуючи, що у ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що зміни щодо відомостей про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК ТОВ фірмою «Логос» як землекористувачем вищенаведених земельних ділянок у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. не вносились, що підтверджено представником позивача у відповіді на відзив, суд приходить до висновку, що у даному випадку, при обчисленні позивачем самостійно сум орендної плати за землю за 2017 рік, позивач повинен був застосувати Кф 2,0, що відповідав приміткам 1,2 додатку 1 до Порядку №489, який був чинним у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. (спірний період).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, які не спростовані жодними іншими доказами у ході судового розгляду даної справи, позивачем під час обчислення сум орендної плати за землю за 2017 рік були використані Витяги із технічної документації про НГО земельних ділянок від 11.04.2016р., у яких містилося значення Кф 0,5 (а.с.34,35,36 том 1).

Також і зі змісту вказаних Витягів про НГО земельних ділянок від 11.04.2016р. видно, що вони були надані на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року у справі №804/1186/16, предметом спору якого було, зокрема, зобов`язання Управління Держгеокадастру у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області здійснити перерахунок НГО на підставі чого надати позивачу Витяги з технічної документації про НГО земельних ділянок з кадастровими номерами :03:305:0090, :03:305:0101, :03:305:0100 станом на 1 січня 2016 року, використавши коефіцієнт функціонального використання (Кф) 0,5 (землі, зайняті поточним та відведені під майбутнє будівництво).

Проте, Кф 0,5 для земель, зайнятих поточним та відведених під майбутнє будівництво, був передбачений Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 27 січня 2006 року №18/15/21/11, який втратив чинність з огляду на прийняття Порядку №489, яким окремого Кф для таких земель не було передбачено, та який набрав чинності з 01.01.2017 року.

Отже, із наведених встановлених судом обставин слідує, що використання позивачем при самостійному обчисленні сум орендної плати за землю за 2017 рік даних, які містилися у Витягах про НГО від 11.04.2016р., щодо застосування значення Кф 0,5 станом на 01.01.2017р., не відповідало вимогам приміток 1,2 додатку 1 до Порядку №489, чинного у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.

За таких обставин, слід дійти висновку, що визначені Порядком №489 Кф підлягали застосуванню ТОВ «Логос» при здійсненні розрахунку річної суми платежу за користування земельними ділянками з 01 січня 2017 року навіть за умови не отримання позивачем нових Витягів з технічної документації про НГО земельних ділянок на час подання відповідної податкової декларації (до 20.02.2017р.), оскільки не отримання позивачем таких Витягів про НГО земельних ділянок не може нівелювати вимоги Порядку №489 в частині обов`язковості застосування відповідного коефіцієнту.

Відповідний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 10.08.2023р. у цій справі (а.с.198 том 4).

В той же час, як встановлено судом зі змісту оспорюваного податкового повідомлення-рішення та розрахунків до нього, наданих представником відповідача у ході судового розгляду даної справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області при донарахуванні позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік були використані Витяги з технічної документації про НГО земельних ділянок, сформовані у червні 2018 року, де значення Кф становило 2,5, відповідно, позивачеві було донараховано орендну плату за землю за 2017 рік у сумі 15 841 529,06 грн. (тобто, із розрахунку значення Кф 2,5) - (а.с.10-11 том 1, а.с.41 том 5).

Проте, Верховний Суд у постанові від 10.08.2023р. у цій справі встановив, що зміни до ДЗК в частині КВЦПЗ були внесені Дніпровською міською радою (власником земельної ділянки) лише у червні 2018 року, а відповідно, Суд дійшов висновку, що саме з червня 2018 року при обчисленні НГО земельних ділянок повинен застосовуватись Кф 2,5 (а.с.199-200 том 5).

А отже, оскільки відомості про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК позивачем у 2017 році не вносились, при донарахуванні позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням також і відповідачем підлягав застосуванню значення Кф 2,0 (замість застосованого відповідачем Кф 2,5).

Таким чином, із аналізу наведених вище обставин та приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., за умови встановлених судом обставин з приводу того, що позивачем як землекористувачем відповідні відомості (зміни) про код за КВЦПЗ 2010 року до ДЗК не вносились (а.с.13 том 5), при здійсненні позивачем самостійно розрахунку сум орендної плати за землю, яка перебуває у його користуванні, а також і при донарахуванні відповідачем податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік, підлягав застосуванню саме Кф 2,0 (замість застосованого позивачем Кф 0,5 та відповідачем Кф 2,5), який був визначений Порядком №489 та чинним у згаданий спірний період.

Верховний Суд у своїх постановах від 21 травня 2020 року у справі №824/257/18-а, від 03 вересня 2019 року у справі №806/2049/18, від 26 грудня 2018 року у справі №2а/0370/3780/11, від 23 жовтня 2018 року у справі №808/3458/16 вказав, що суми грошових зобов`язань, штрафних (фінансових) санкцій, боргу (недоїмки), яких стосуються позовні вимоги, визначені позивачу за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, а при вирішенні відповідного спору суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень в частині та, за встановлення у судовому процесі об`єкту оподаткування та його вартісного вираження, не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена правомірно. Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав, інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.

Вказані висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 10.08.2023р. у цій справі (а.с.201 том 4).

За викладених обставин, можна дійти висновку, що донарахування позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік із розрахунку орендної плати із застосуванням Кф 2,0, встановленого Порядком №489 чинного у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, за оспорюваним податковим повідомленням-рішення є правомірним, а відповідно, оскільки судом у ході судового розгляду справи встановлено об`єкт оподаткування (орендна плата за землю) та його вартісне вираження, оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає частковому визнанню протиправним та скасуванню шляхом проведенням судом відповідного перерахунку (виділення із загального обсягу податкового зобов`язання суми, яка збільшена правомірно).

Так, з метою правильності проведення відповідного розрахунку орендної плати за землю за 2017 рік з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.08.2023р. у цій справі, яким встановлено неправомірність визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 15 841 529,06 грн. (із застосуванням значення Кф 2,5) за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, у відповідача було витребувано відповідний розрахунок із застосуванням значення Кф 2,0, встановленого Порядком №489, чинного у спірний період, згідно ухвали суду від 28.08.2023р. (а.с.206 том 4).

25.10.2023р. відповідачем на вимогу вищенаведеної ухвали суду від 28.08.2023р. були надані письмові пояснення, у яких наведений розрахунок донарахованих податкових зобов`язань зі сплати за землю за спірний період із застосуванням показника Кф 2,0 (з урахуванням сплати позивачем орендної плати), де зазначено, що Кф 2,5 становить сума 19 801 903,36 грн. (сума яку позивач повинен був сплатити загалом), сплачена сума податку позивачем становила 3 960 374,30 грн., де 19 801 903,36 х2:2.5 = 39 603 806,72 : 2.5 = 15 841 522,688 (Кф 2.0), відтак, 15 841 522,688 грн. 3 960 374,30 грн. = 11 881 148,39 грн. (різниця) (а.с.41 том 5).

Разом з тим, вказаний розрахунок є неправильним та не відповідає вартісним показникам, які містяться у оспорюваному податковому повідомленні-рішенні та розрахунку до нього, а саме: загальна сума податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік становила 15 841 529,06 грн. (як встановив Верховний Суд у постанові від 10.08.2023р. ця сума вирахувана була із застосуванням значення Кф 2,5), тоді як у згаданому розрахунку відповідача зазначена сума 15 841 522,688 грн., розбіжності у яких представник відповідача пояснити суду не зміг; у оспорюваному рішенні сума 19 801 911,33 грн. становить загальну суму податкового зобов`язання разом зі штрафними (фінансовими) санкціями, тоді як у наведеному розрахунку зазначена сума 19 801 903,36 грн. вказана як загальна сума податкового зобов`язання із розрахунку показника Кф 2,5, яку позивач повинен був сплатити, тобто, у розрахунок із застосуванням Кф 2,5 відповідачем включено і штрафні санкції, що є неправильним та суперечить податковому законодавству, оскільки штрафні санкції повинні розраховуватися із основної суми податкового зобов`язання шляхом множення на 25%, відповідно, наведений розрахунок містить розбіжності, які пояснити представник відповідача не зміг, а тому такий розрахунок є неправомірним та необґрунтованим, тому застосований судом бути не може.

Так, адміністративним судом самостійно проведено перерахунок (розрахунок) суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік із застосуванням значення Кф 2,0, встановленого Порядком №489, чинного у період з 01.01.2017 року по 31.12.2027 року за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, донарахування якого є неправомірним та незаконним, а відповідно, встановлено розмір вираженого вартісного показника, який є правомірним, виходячи з такого.

Як підтверджується матеріалами справи, а також і встановлено постановою Верховного Суду від 10.08.2023р. у цій справі, що не спростовано учасниками справи іншими доказами у ході судового розгляду даної справи, за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 14.09.2018р. відповідачем було донараховано позивачеві суму податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 15 841 529,06 грн. із застосуванням значення Кф 2,5 (а.с.199 том 4).

Таким чином 15 841 529,06 грн. (Кф 2,5) /100 х80 =12 673 223,20 грн., що становить суму податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік із застосуванням значення Кф 2,0, встановленого Порядком №489, яку позивач повинен був задекларувати та сплатити за користування вказаними земельними ділянками.

Як встановлено судом позивачем самостійно була сплачена сума грошового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у розмірі 3 960 374 грн. 30 коп., що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалося учасниками справи під час судового її розгляду.

А відтак, 12 673 223,20 (загальна сума податкового зобов`язання за 2017 рік із застосуванням значення Кф 2,0, яка підлягала сплаті позивачем) - 3 960 374,30 грн. (фактично сплачена позивачем сума із застосуванням Кф 0,5) = 8 712 848,90 грн. це сума яка підлягала донарахуванню відповідачем за наслідками перевірки.

Таким чином, вказана сума 8 712 848,90 грн. податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік є правомірно донарахованою за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

А відповідно, і штрафна (фінансова) санкція за вказаним податковим повідомленням-рішенням виходячи із розрахунку 8 712 848,90 х 25% = 2 178 212,23 грн. є правомірною.

В той же час, 15 841 529,06 грн. (сума податкового зобов`язання за оспорюваним рішенням) 8 712 848,90 (правомірно донарахована за оспорюваним рішенням) = 7 128 680 грн. 16 коп., яка була донарахована за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 10.08.2023р. у цій справі, неправомірно.

А отже, із наведеного слідує, що оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню саме у частині донарахування позивачеві податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 7 128 680,16 грн.

З огляду на викладене, підлягає зменшенню і сума штрафної (фінансової) санкції, донарахованої відповідачем за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, яка складала 3 960 382,27 грн. (а.с.10-11 том 1), виходячи із розрахунку 3 960 382,27 грн. 2 178 212,23 (25%) = 1 782 170,04 грн., яка донарахована неправомірно, тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню у судовому порядку.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 7 128 680,16 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 1 782 170,04 грн. з урахуванням аналізу обставин встановлених судом та вищенаведених норм законодавства, чинних на час виникнення спірних відносин у період з 01.01.2017р. по 31.12.2023р.

Також і не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і розрахунок донарахованого податкового зобов`язання зі сплати за землю за спірний період із застосуванням показника Кф 2,0, наведений у відзиві на позов (а.с.41 том 5), оскільки, як уже зазначалося вище, наведений розрахунок не відповідає вартісним показникам, які наведені у оспорюваному податковому повідомленні-рішенні, містить розбіжності у сумах, як основного податкового зобов`язання (наприклад: у оспорюваному рішенні сума складає - 15 841 529,06 грн., у розрахунку вказано іншу суму 15 841 522,688 грн.; у оспорюваному рішенні загальна сума зобов`язання зі штрафними санкціями становить 19 801 911,33 грн., у розрахунку зазначено іншу суму 19 801 903,36 грн.), так і загалом зі штрафними санкціями, які представник відповідача взагалі в судовому засіданні пояснити та обґрунтувати не зміг, тому такі докази не можуть бути визнані судом належними та достовірними, у зв`язку із чим не беруться судом до уваги.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 7 128 680,16 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 1 782 170,04 грн., суд приходить до висновку, що обставини, що слугували підставами для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у наведеній частині (застосування відповідачем значення Кф 2,5, замість Кф 2,0), прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 7 128 680,16 грн. та штрафної (фінансової) санкції у сумі 1 782 170,04 грн., були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого податкового повідомлення-рішення у наведеній частині донарахованого податкового зобов`язання протиправним та скасуванню.

В той же час, посилання представника позивача на те, що витяги про НГО станом на 01.01.2017р. позивачем не отримувались, оскільки такий обов`язок на землекористувача законодавцем не покладався, а відповідно, вважає, що зазначене виключає будь-яку відповідальність землекористувачів, з огляду на те, що, як уже зазначалося вище, обов`язок обчислення сум земельного податку щороку на підставі даних про НГО земельних ділянок (з урахуванням індексації НГО), які формуються державним органом (ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області) станом на 01.01.2017р. шляхом надання відповідних Витягів із технічної документації за зверненнями землекористувачів та подання відповідної податкової декларації до 20 лютого поточного року з розбивкою суми рівними частками за місяцями, покладається саме на позивача як на землекористувача згідно до вимог ст. 289 ПК України, а відтак, саме позивач як землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в ДЗК були повними та достовірними, тому неотримання таких Витягів про НГО позивачем не може нівелювати вимоги Порядку №489 в частині обов`язковості застосування відповідного коефіцієнту та звільняти землекористувача від сплати орендної плати за землю у розмірах встановлених законодавством.

А відповідно, слід дійти висновку, що землекористувач несе певний тягар негативних для себе наслідків у разі, якщо відомості ДЗК не приведені у відповідність вимогам чинного законодавства з його вини (постанова Верховного Суду від 27.01.2020р. у справі №804/886/18).

Судом також критично надається оцінка наполяганням представника позивача у його письмових поясненнях на зміну судової практики та на застосуванні протилежних висновків, які викладені у постановах Верховного Суду №160/9834/18 від 28.11.2023р., №640/23439/20 від 07.02.2023р., №640/20750/21 від 14.09.2022р., №160/3364/19 від 07.07.2022р. та інших постанов, з огляду на те, що досліджені у них обставини не є подібними до даних правовідносин, зокрема, у них не досліджувалося питання правомірності застосування/не застосування учасниками правовідносин значення Кф 0,5, Кф 2,5, Кф 2,0, визначених Порядком №489 у спірний період, землекористувачами не визначалося податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2017 рік на підставі даних Витягів про НГО земельних ділянок, сформованих на 11.04.2016р. (що є предметом даного спору), а відповідно, зазначене, виключає їх подібність до цих правовідносин та можливість обов`язкового застосування наведених у них висновків адміністративним судом у цій справі у порядку ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід зазначити, що у даних правовідносинах підлягали врахуванню в обов`язковому порядку саме висновки постанови Верховного Суду від 10.08.2023р. у цій справі, що і було виконано адміністративним судом вище при новому розгляді даної справи згідно до вимог ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

З урахуванням того, що у період з 18.12.2023р. по 12.01.2024р. суддя Конєва С.О. перебувала у черговій відпустці згідно довідок відділу кадрового забезпечення суду №267 від 12.12.2023р. та №270 від 14.12.2023р., а відповідно, останнім десятим днем підписання повного судового рішення є перший робочий день після виході із відпустки - 15.01.2024р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи-1,2: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.09.2018р. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2018р. в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб за 2017 рік у сумі 7128680,16 грн. (сім мільйонів сто двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят грн. 16 коп.), за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 1782170,04 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі сто сімдесят грн. 04 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15.01.2024р.

Суддя С.О. Конєва