Справа № 160/20949/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуСправа №160/20949/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №95 від 22.06.2023р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №95 від 22.06.2023р. відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачеві;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023р. про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст.13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати періоди роботи позивача за Списком №1, а саме: з 01.10.2001р. по 01.07.2003р., з 01.07.2003р. по 22.07.2003р., з 22.07.2003р. по 02.02.2004р., з 03.02.2004р. по 29.12.2005р., з 30.12.2005р. по 04.08.2006р., з 04.08.2006р. по 01.06.2010р., з 01.06.2010р. по 30.06.2013р., з 01.07.2013р. по 07.11.2017р., з 07.11.2017р. по 16.12.2017р., з 16.12.2017р. по 05.06.2018р., з 05.06.2018р. по 01.12.2018р., з 01.12.2018р. по 15.06.2023р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.06.2023р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, проте, рішенням про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №95 від 22.06.2023р. позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та у рішенні зазначено про те, що страховий стаж заявника складає 31 рік 1 місяць 11 днів, пільговий стаж становить 8 років 0 місяців 0 днів, за наданими документами до страхового та пільгового періоду роботи зараховано всі періоди згідно наданих документів. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, оскільки згідно записів з трудової книжки станом на 15.06.2023р. він мав пільговий стаж роботи за Списком №1 21 рік 8 місяців 15 днів; з рішення незрозуміло чому відповідач обчислив пільговий стаж роботи позивача тільки у 8 років, тобто рішення є необґрунтованим та невмотивованим; згідно записів у трудовій книжці позивача, яка оформлена відповідно до законодавства та є підтвердженням його стажу роботи, він має право на пенсію відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.1-4).

Ухвалою суду від 31.08.2023р. було відкрито провадження у даній справі, поновлено позивачеві строки звернення до суду з даним позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.23).

20.09.2023р. та 21.09.2023р. засобами електронного зв`язку, на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що 15.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за Списком №1; за результатами розгляду документів до пільгового страхового стажу позивача зараховано періоди: з 01.10.2001 р. по 30.06.2003 р., з 01.07.2003 р. по 22.07.2003 р., з 22.07.2003 р. по 02.02.2004 р., з 03.02.2004 р. по 29.12.2005р. зараховано відповідно до рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №6 від 1 червня 2023 року, а саме: періоди роботи з 01.07.2003р. по 02.02.2004р. та з 03.06.2004р. по 29.12.2005р.; з 01.07.2013 року по 02.08.2016 року та з 01.07.2018 року по 30.06.2021 року зараховано відповідно до довідки від 28.04.2023 року №01/2-49 без урахування періодів відпустки без збереження заробітної плати; до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2021 року по 31.03.2023 року, оскільки за вказаний період відсутня уточнююча довідка; страховий стаж ОСОБА_1 склав з урахуванням додаткових років за Списком №1 31 рік 1 місяць 11 днів, стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 - 8 років. Окрім того, відповідач посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №295/8979/16-а (а.с.28-29,32-33).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

30.10.2023р. ухвалою суду було витребувано від відповідача додаткові докази та продовжено строк розгляду даної справи до 15.12.2023р. (а.с.58).

Ухвалою суду від 08.12.2023р. було виправлено описку допущену в тексті резолютивної частини ухвали суду від 30.10.2023р. (а.с.62).

Оскільки, витребувані за ухвалою суду від 30.10.2023р. докази надійшли від відповідача 14.12.2023р., ухвалою суду від 15.12.2023р. було продовжено строк розгляду даної справи до 15.01.2024р. (а.с.72).

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 15.01.2024р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

15.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №1 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої позивачем були додані, зокрема, трудова книжка та довідки, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, що підтверджується копією оспорюваного рішення (а.с.15) та не заперечується учасниками справи.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №95 від 22.06.2023р. позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та у рішенні зазначено про те, що страховий стаж заявника складає 31 рік 1 місяць 11 днів, пільговий стаж становить 8 років 0 місяців 0 днів, за наданими документами до страхового та пільгового періоду роботи зараховано всі періоди згідно наданих документів, що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.15).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача №95 від 22.06.2023р. про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачеві, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023р. про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст.13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати періоди роботи позивача за Списком №1, а саме: з 01.10.2001р. по 01.07.2003р., з 01.07.2003р. по 22.07.2003р., з 22.07.2003р. по 02.02.2004р., з 03.02.2004р. по 29.12.2005р., з 30.12.2005р. по 04.08.2006р., з 04.08.2006р. по 01.06.2010р., з 01.06.2010р. по 30.06.2013р., з 01.07.2013р. по 07.11.2017р., з 07.11.2017р. по 16.12.2017р., з 16.12.2017р. по 05.06.2018р., з 05.06.2018р. по 01.12.2018р., з 01.12.2018р. по 15.06.2023р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1, та за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників; працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

У разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується відповідними комісіями, створеними при Головних управління Пенсійного фонду України в областях, при цьому, територіальні управління Пенсійного фонду повинні надавати заявникам допомогу у зборі необхідних документів.

Для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, у періоди, зокрема, з 01.07.2003р. по 02.02.2004 р. позивач працював в Марганецькому воєнізованому гірничорятувальному загоні (реорганізовано в ДСВАРС МНС України) на посаді командира відділення та з 03.02.2004 по 29.12.2005р. в Південному регіональному спеціалізованому (воєнізованому) аварійно-рятувальному загоні Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій на посаді командира відділення, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та архівної довідки №І-3/101-122 від 25.04.2023р., наявними в матеріалах справи (а.с.9-13,41).

Оскільки ДСВАРС МНС України та Південний регіональний спеціалізований (воєнізований) аварійно-рятувальний загін були припинені, то підтвердження стажу позивача на пільгових умовах за вищенаведений спірний період здійснювалося відповідною комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (а.с.34).

Так, рішенням про результати розгляду заяви Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №6 від 01.06.2023 було підтверджено період роботи з 01.07.2003 по 02.02.2004, з 03.06.2004 по 29.12.2005 для зарахування до пільгового стажу за Списком №1 (а.с.34).

Разом з тим, наведене рішення не містить мотивів та підстав, з яких до пільгового стажу позивача за Списком №1 не було зараховано період його роботи на посаді командира відділення з 03.02.2004 по 02.06.2004, а відповідно, такий період підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Окрім того, у періоди, зокрема, з 30.12.2005р. по 03.08.2006р. та з 01.06.2010р. по 30.06.2013р. позивач працював в Марганецькому воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні на посаді командира відділення, з 01.07.2021р. по 28.04.2023р. (дата засвідчення копії трудової книжки позивача) позивач працював в Державному воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної служби України з надзвичайних ситуацій на посаді заступника командира взводу, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та архівної довідки №І-3/101-122 від 25.04.2023р., наявними в матеріалах справи (а.с.9-13,41).

Вказані періоди не було зараховано пенсійним органом до пільгового стажу по Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як за період з 01.07.2021 року по 31.03.2023 року відсутня уточнююча довідка, що підтверджується змістом відзиву на позовну заяву відповідача та копією розрахунку стажу, наявними у справі (а.с.16-17,28-29,32-33).

Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на якому позивач працював.

Разом з тим, судом враховується те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.14 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Згідно з п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, згідно з п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції від 01.08.1992р.) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Так, Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020р. сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Списки № 1, 2 були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року№1173 та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 року (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

При цьому, судом встановлено, що посади, які займав позивач у спірні періоди командир відділення, заступник командира взводу віднесені до Списку №1 підрозділу 5 розділу І постанов Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36 та від 24 червня 2016 р. № 461.

Таким чином, позивач має право на зарахування періодів його роботи з 30.12.2005р. по 03.08.2006р. та з 01.06.2010р. по 30.06.2013р., з 01.07.2021р. по 28.04.2023р. (дата засвідчення копії трудової книжки позивача) на посадах «командир відділення», «заступник командира взводу» до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, зв`язку з чим, пенсійним органом протиправно не було зараховано наведені періоди роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1.

Доказів того, що посади командир відділення та заступник командира взводу, які займав позивач у спірні період, не належать до Списку №1 та не дають позивачеві права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Окрім того, факт роботи позивача на пільгових умовах у період 2021- по березень 2023 роки підтверджується й Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача (Форма ОК-5) згідно розділу «Відомості по спеціальному стажу» (а.с.68-71), проте, такі відомості відповідачем враховані не були, таких доказів суду не надано.

Судом враховується також і те, що статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто, пенсійний орган, відповідно до своїх повноважень, мав надати позивачеві допомогу у витребуванні необхідних документів (зокрема, уточненої довідки або наказів про атестацію робочих місць).

За викладених обставин та аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови наявності у пенсійного органу всіх вищенаведених документів, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 у спірний період, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, відповідачем безпідставно та необґрунтовано не було зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №1 вищенаведений спірний період роботи позивача та прийнято оспорюване рішення з порушенням вимог наведеного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

При цьому, судом враховується і те, що, відмовивши у зарахуванні спірного періоду роботи позивача, відповідачем не було вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не обґрунтовано і не наведено мотивів такої відмови з урахуванням норм вищевикладеного законодавства.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких він приходить до висновку про не зарахування стажу особам до пільгового зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача №95 від 22.06.2023р. відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачеві, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність рішення відповідача №95 від 22.06.2023р. відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачеві, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що своїм рішенням №95 від 22.06.2023р. про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачеві, відповідач порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення відповідача протиправним та його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у вказаній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 03.02.2004р. по 02.06.2004р., з 30.12.2005р. по 03.08.2006р., з 01.06.2010р. по 30.06.2013р. та з 01.07.2021р. по 28.04.2023р. (дата засвідчення копії трудової книжки), а також і повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії у зв`язку із не зарахуванням такого стажу позивача та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 03.02.2004р. по 02.06.2004р., з 30.12.2005р. по 03.08.2006р., з 01.06.2010р. по 30.06.2013р. та з 01.07.2021р. по 28.04.2023р. (дата засвідчення копії трудової книжки), а також і повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача за Списком №1, а саме: з 01.10.2001р. по 30.06.2003р. та з 04.08.2006р. по 31.05.2010р., оскільки у наведені періоди позивач працював на посаді «рятувальник», яка не віднесена до Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162 та від 16 січня 2003 р. № 36, доказів зворотного позивачем суду не надано, а судом не встановлено.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача за Списком №1, а саме: з 01.07.2013р. по 30.06.2021р., оскільки наведений період роботи позивача було зараховано пенсійним органом до його пільгового стажу за Списком №1 згідно довідки №01/2-49 від 28.04.2023р., в якій зазначено періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 26.02.2015-27.02.2015, 14.03.2015, 18.03.2015, 22.03.2015, 08.01.2016-09.01.2016, 25.09.2018-26.09.2018, 19.12.2020, 23.12.2020, 20.01.2021, 24.01.2021, 28.01.2021, а також і зазначено про те, що за періоди з 01.07.2013 по 02.08.2016 та з 01.07.2018 по 30.06.2021 по Списку №1 06 років 18 днів, в інші періоди повний робочий день по Списку №1 позивач не працював, що підтверджується копіями відповідної довідки та розрахунку стажу позивача (а.с.16-17,67).

На спростування наведених встановлених судом фактів позивачем жодних доказів не надано, а судом не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 11.08.2023р. пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 715,73 грн., виходячи із розрахунку: (1073,60 грн./3)*2 (а.с.5,22).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №95 від 22.06.2023р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №95 від 22.06.2023р. про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 03.02.2004р. по 02.06.2004р., з 30.12.2005р. по 03.08.2006р., з 01.06.2010р. по 30.06.2013р. та з 01.07.2021р. по 28.04.2023р. (дата засвідчення копії трудової книжки), а також і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 715 грн. 73 коп. (сімсот п`ятнадцять грн. 73 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва