Справа № 460/2819/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2819/23 пров. № А/857/14655/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі № 460/2819/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції Борискін С. А.,

час ухвалення рішення 13 липня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 13 липня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладену в листi вiд 19 жовтня 2022 року №1700-0214-8/53440, а саме: про відмову у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з квітня 1988 року по грудень 1993 року та з сiчня 1994 року по грудень 1998 року згiдно з довідками вих. №311 вiд 11 травня 2005 року про заробітну плату, які виданi Якутським філіалом "Производственное объединение "Спецтампонажгеология" ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з урахуванням заробітної плати за період роботи з квітня 1988 року по грудень 1993 року та з січня 1994 року по грудень 1998 року згiдно з довiдками вих. №311 від 11 травня 2005 року про заробітну плату, які виданi Якутським філіалом "Производственное объединение "Спецтампонажгеология" ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "Про відмову в перерахунку пенсії" від 18 жовтня 2022 року №63. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи з квітня 1988 року по грудень 1993 року та з січня 1994 року по грудень 1998 року відповідно до довiдки про заробітну плату від 11 травня 2005 року №311, що видана Якутським філіалом "Производственное объединение "Спецтампонажгеология", починаючи з 13 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. Обгрунтування апеляційної скарги полягають в тому, що проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу, яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду, тому вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив належного відповідача. Крім того зазначає, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року №817/1029/18 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, розмір якої визначено згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви про призначення пенсії позивачем було долучено копії довідок про заробітну плату, виданих Якутським філіалом Производственное объединение Спецтампонажгеология від 11 травня 2005 року №311 за період роботи з квітня 1988 року по грудень 1993 року та з січня 1994 року по грудень 1998 року. Вказує, що міжнародні угоди надавали можливість враховувати стаж роботи набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди після 31 грудня 1991 року. Однак, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, то з 01 січня 2023 року Угода залишається чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім російської федерації. Україна, в свою чергу, постановою КМУ від 29.11.2022 №1328, яка набрала чинності 02 грудня 2022 року, анонсувала свій вихід з Угоди. У зв`язку з цим, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому, до страхового стажу зараховується періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991. Після зупинення дії, Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що посилання апелянта про неправильне визначення належного відповідача є помилковим, оскільки судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року він звернувся до головного управляння Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою, в якій просив здійснити допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів, а саме: довідки за вих. №311 від 11 травня 2005 року про заробітну плату, яка видана Якутським філіалом «Производственное объединение «Спецтампонажгеология», однак листом від 19 жовтня 2022 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії відповідно до поданої заяви, тому він звернувся у суд для оскарження спірного рішення визначивши належного відповідача. Вказує, що він працював на території рф в той час, коли усі міжнародні договори були чинні, тому підстави для незарахування заробтіної плати за спірні періоди відсутні. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що не є спірним у справі.

13 жовтня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою, в якій просив здійснити допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів, а саме: довiдки за вих. № 311 від 11 травня 2005 року про заробітну плату, яка видана Якутським філіалом "Производственное объединение "Спецтампонажгеология".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18 жовтня 2022 року №63, прийнятим за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії. Підставою такої відмови зазначено, що надана позивачем довідка від 11 травня 2005 року №311 про заробітну плату потребує підтвердження первинними документам, на підставі яких така була видана.

Листом від 19 жовтня 2022 року за №1700-0214-8/53440 відповідач 1 повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії відповідно до поданої ним заяви від 13 жовтня 2022 року.

За таких обставин позивач звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідкою про заробітну плату від 11 травня 2005 року №311, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, разом з тим, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із врахуванням заробітної плати згідно з довідкою від 11 травня 2005 року №311, починаючи з 13 жовтня 2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім російської федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією.

За змістом ч.4 ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасниках Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

За змістом абз.5 пп.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Пункт 2.10 Порядку №22-1 передбачає, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком.

Позивачем надано пенсійному органу довідку Якутського філіалу "Производственное объединение "Спецтампонажгеология" від 11 травня 2005 року №311, якою підтверджено розмір заробітної плати позивача (з розбивкою по місяцях) за період роботи з квітня 1988 року по грудень 1993 року та з сiчня 1994 року по грудень 1998 року.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення пенсійного органу вбачається, що заробітна плата позивача, яка зазначена у такій довідці №311 від 11 травня 2005 року, не зарахована до пенсії позивача, оскільки така не підтверджена первинними документами.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у довідці від 11 травня 2005 року №311 вказано, що така видана на підставі відомостей особових рахунків, а отже суми вказані у довідці відповідають первинним документам - особовим рахункам. Крім того, у довідці міститься інформація про те, що із заробітку, який враховується при нарахуванні пенсії здійснено відрахування в ПФ рф згідно з встановленими тарифами.

Така довідка підписана керівником підприємства та головним бухгалтером, на ній проставлено печатку підприємства та міститься адреса місцезнаходження підприємства.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких посилань на невідповідність довідки чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Разом з тим, в силу зазначених приписів Порядку № 22-1 працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, а тому сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі документів, зокрема, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такої при призначенні (перерахунку) пенсії.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2021 року у справі №219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі №127/8001/17.

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні. Як передбачено частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем при призначенні пенсії враховано спірні періоди роботи позивача.

Таким чином, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання апелянта на те, що з 01 січня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 19 червня 2023 року, разом з тим, зазначає, що вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на врахування довідок для перерахунку пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що покликання апелянта на прийняту Пенсійним фондом України Постанову №225-1 від 16.12.2020 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", у пункті 4.2 якої визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) електронну пенсійну справу, а тому заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не впливає на захист порушеного права позивача, оскільки вказана постанова лише регулює внутрішній порядок розгляду заяв органами Пенсійного фонду України, тому ця обставина не може слугувати підставою для скасування судового рішення.

Подана заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке прийняло рішення від 18 жовтня 2022 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, тому колегія суддів вважає, що обраний в цій справі спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач проживає у Рівненській області, звернувся до цього пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, тому судом першої інстанції підставно покладено зобов`язання саме на ГУ ПФ України в Рівненській області.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідкою про заробітну плату від 11 травня 2005 року №311, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, разом з тим, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із врахуванням заробітної плати згідно з довідкою від 11 травня 2005 року №311, починаючи з 13 жовтня 2022 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі № 460/2819/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 15 січня 2024 року.