Справа № 120/17689/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2024 р. Справа № 120/17689/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника Самарухи Василя Дмитровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника Самарухи Василя Дмитровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у наданні документів за запитом позивача від 01.07.2023.

Ухвалою від 29.11.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що оскільки позивач звернувся із запитом на отримання інформації стосовно третьої особи, тому відповідна інформація не є публічною. Вказав, що частина 3 статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" чітко передбачає, що інформація про особу надається лише на вимогу осіб, яких вона стосується.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що 16.01.2023 відносно нього було вчинене адміністративне правопорушення, в частині порушення правил дорожнього руху, а саме: не надання можливості пішоходу закінчити перехід проїзної частини дороги на пішохідному переході водієм КП "ВТК".

Листом управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції від 21.06.2023 повідомлено, що керівництвом батальйону УПП у Вінницькій області ДПП було переглянуто доданий відеоматеріал від 16.01.2023, зафіксований камерами Ситуаційного центру Вінницької міської ради, та встановлено, що 16.01.2023 близько 15.35 год. пішохід здійснював перехід проїзної частини від Будинку Офіцерів, що за адресою: місто Вінниця, проспект Коцюбинського, 37 по регульованому пішохідному переході на дозволяючий зелений сигнал світлофора, однак під час переходу громадянином посередині проїзної частини сигнал світлофора для пішоходів змінився із зеленого на червоний, а тому водії транспортних засобів зобов`язані надати перевагу в русі пішоходам для закінчення переходу проїзної частини відповідно до п. 18.2 ПДР, однак водій тролейбуса бортовий номер 041 не виконав дану вимогу та розпочав рух.

В ході проведення перевірки було встановлено водія маршрутного транспортного засобу «PTS» (тролейбус), бортовий номер 041, якого було запрошено на розгляд справи до управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на 20.06.2023. Останній з`явився та визнав свою вину, після чого відповідно до статей 247, 284 КУпАП та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП справу про адміністративне правопорушення щодо водія закрито.

01.07.2023 позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію, в якому просив надати наступну інформацію:

- чи є відомості про оскарження водієм тролейбуса адміністративних матеріалів;

- надати копію адміністративних матеріалів правопорушення.

Листом від 20.07.2023 відповідач повідомив позивача про те, що будь-яких клопотань, заяв або звернень щодо оскарження постанови від водія тролейбуса на адресу УПП у Вінницькій області ДПП не надходило. З приводу надання копії адміністративних матеріалів відповідач зазначив, що в даних матеріалах містяться персональні дані особи, а тому надання даної інформації буде суперечити вимогам законодавства.

Разом із тим, на думку позивача, відмова відповідача в наданні запитуваних документів є протиправною, а тому за захистом своїх прав він звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У відповідності до положень ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію»).

При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

В даному ж випадку, відмовляючи у наданні позивачу копій адміністративних матеріалів, відповідач зазначив, що вони містять персональні дані третіх осіб.

Надаючи оцінку даним посиланням відповідача, як на підставу для відмови у наданні запитуваних позивачем документів, суд враховує наступне.

Так, статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; третя особа - будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Питання поширення персональних даних врегульовані статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних», частинами 1 та 2 якої встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

Частиною 3 статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу.

Таким чином, якщо запитуваний документ містить персональні дані, що мають бути захищені, ці дані необхідно знеособити шляхом, визначеним законом - вилучити відомості, які дають можливість прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. Знеособлення персональних даних у відповідності до положень зазначеної статті закону охоплюється терміном «обробка персональних даних» та є обов`язком відповідних суб`єктів цього закону.

При цьому, положеннями частини 8 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Втім, ані зі змісту оскаржуваної відмови, ані зі змісту відзиву на позовну заяву не вбачається обставин, які б могли слугувати перешкодою для надання позивачу запитуваних ним документів, за виключенням персональних даних осіб, які в них зазначені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову в частині протиправності дій відповідача щодо відмови у наданні запитуваних позивачем документів згідно його запиту від 01.07.2023.

При цьому, суд враховує, що відповідь на запит позивача була підписана заступником начальника Самарухою Василем Дмитровичем, саме як посадовою особою Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а тому протиправними слід визнати дії саме Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати запитувані документи згідно запиту позивача від 01.07.2023, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на вищевикладені положення, а також обставини даної справи, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на інформацію від 01.07.2023 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, позивач також просить суд допустити рішення до негайного виконання, в частині вимог зобов`язального характеру.

Відповідно до частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначено статтею 371 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 263, п. 1-4 ч.1 статті 283 цього Кодексу, зокрема, такими є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Тобто, до негайного виконання допускаються рішення суду у справах щодо допущення суб`єктом владних повноважень бездіяльності щодо розгляду інформаційного запиту, тобто не неприйняття рішення чи нездійснення юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Судом встановлено, що відповідач відмовив у наданні запитуваної позивачем інформації, тобто не допустив протиправної бездіяльності щодо розгляду інформаційного запиту, а тому наведені обставини унеможливлюють застосування інституту негайного виконання судового рішення в даній справі.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для звернення ухваленого судового рішення до негайного виконання.

Окрім того, позивач в змісті позовних вимог просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови у наданні ОСОБА_1 запитуваних документів відповідно до його запиту від 01.07.2023.

Зобов`язати Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 01.07.2023, із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 15.01.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна