Справа № 520/34352/23
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 р. Справа № 520/34352/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лук`яненко М.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м.Київ,01011),Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, буд.21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, в якому просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора () та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2019 по 28.10.2023;

2. зобов`язати Офіс Генерального прокурора () та Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2019 по 28.10.2023 у межах шести місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач у встановлені законом строки не виконав обов`язку щодо проведення відповідного розрахунку з працівником, що звільняється з роботи, чим допустив порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України, що є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. Відтак, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду від 01.12.2023 відкрито спрощене провадження по справі відповідно до статті 262 КАС України без виклику сторін у судове засідання, та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронного листа.

Представником відповідача Офісом Генерального прокурора - надіслано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та такі, що не відповідають фактичним обставинам спірних правовідносин, представник відповідача з доводами заявника не погодився та вважав, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Представником другого відповідача - Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону - також направлено до суду відзив на позов, в якому зазначено, що з позовними вимогами ОСОБА_1 відповідач не погоджується, оскільки вважає, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону, як суб`єктом владних повноважень не порушено прав та законних інтересів ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, виплати, що проведені з позивачем, здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, з 26.12.2019 року наказом військового прокурора об`єднаних сил №759к від 19.12.2019 року підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення.

Разом з тим, при звільненні з військової служби, Позивач у день звільнення не був розрахований у повному обсязі.

Зокрема, з 05.01.2016 року та по 01.03.2018 року, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 невірно застосовувались при нарахуванні Позивачу грошового забезпечення норми Постанови Кабінету Міністрів України №1090 замість Постанови Кабінету Міністрів України №1294, що виразилось у безпідставному неврахуванні окладу за військовим званням для розрахунку надбавки за вислуги років та зменшення її розміру на 5% по відношенні до розмірів визначених Постановою КМУ №1294.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 року у справі № 520/2963/22 позовні вимоги Позивача задоволені.

Зокрема, визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора (код ) з нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 05.01.2016 року по 31.01.2018 року грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури». Зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, за період з 05.01.2016 року по 31.01.2018 року з урахуванням приписів (порядку розрахунку і розміру) та періоду дії постанов кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 та від 07.06.2018 року №260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням, у тому числі винагородою за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, за період з 05.01.2016 року по 31.01.2018 року. Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () з нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.02.2018 року по 01.03.2018 року грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури». Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, за період з 01.02.2018 року по 01.03.2018 року з урахуванням приписів (порядку розрахунку і розміру) та періоду дії постанов кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 та від 07.06.2018 року №260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням, у тому числі винагородою за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, за період з 01.02.2018 року по 01.03.2018 року.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону залишені без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 року у справі № 520/2963/22 залишено без змін.

Указане рішення суду набрало законної сили 20.06.2023 року.

28.10.2023 року, тобто після відкриття виконавчого провадження та стягнення з Відповідача 1 виконавчого збору, останнім здійснено перерахунок належного ОСОБА_1 до виплати грошового забезпечення у розмірі 12 445,09 грн на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відповідною випискою по рахунку.

На переконання позивача, Відповідачами з 26.12.2019 року по 28.10.2023 року не виплачено належні йому до виплати суми грошового забезпечення, а тому він набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8- рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Рішенням Верховного Суду України №21-8а15 від 17.02.2015 року встановлено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, що проходять військову службу в тому числі у Збройних Силах України, зокрема не встановлює відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які належали до сплати звільненому, що позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі -КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 по справі 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі 340/401/20, від 05.08.2020 по справі 826/20350/16, від 15.07.2020 по справі 824/144/16-а, від 31.10.2019 по справі 2340/4192/18, від 26.06.2019 по справі 826/15235/16.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З 19.07.2022 положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України викладені в новій редакції: « У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Приймаючи до уваги, що Відповідачі не здійснили остаточний розрахунку із Позивачем у визначені законодавством строки, суд приходить до висновку про наявність підстав для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а отже Позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплати за період з 26.12.2019 року по 28.10.2023 року, але не більш як за шість місяців.

При цьому, дата фактичної виплати не включається у строк затримки розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати грошового забезпеченням, у тому числі винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, за період з 05.01.2016 року по 31.01.2018 року у належному розмірі 28.10.2023 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час його звільнення остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено частину грошового забезпечення в розмірі 12445,09 грн, протиправність чого встановлена судовим рішенням у справі №520/2963/22, позивач має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.04.2021 по справі 120/3857/19-а.

Щодо суми стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 по справі 480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 по справі 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц вказує, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, судом встановлено, що на дату остаточного розрахунку з позивачем, а саме: 28.10.2023 розмір облікової ставки НБУ становив 16% річних.

Враховуючи суму недоотриманих коштів 12445,09 грн, 16% від цієї суми становить 1991,21 грн, тобто 5,45 грн за один день затримки розрахунку (1991,21 грн / 365). Враховуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися в межах шести місяців (180 днів), позивачу мало бути нараховано та виплачено 981, 96 грн (5,45 грн * 180).

З огляду на викладене, а також очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 981, 96 грн.

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, виплата на користь позивача середнього грошового забезпечення в сумі 981, 96 грн буде достатньою компенсацією майнових втрат, які він поніс через несвоєчасний розрахунок при звільненні, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідачів про подвійне стягнення з відповідача коштів за один і той же період часу, з урахуванням судового рішення по справі № 520/2963/22.

Оскільки судовим рішенням по справі 520/2963/22 вирішувався спір щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення у тому числі з винагородою за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитероростичній операції.

Разом з тим, в даному випадку по справі № 520/10893/22 позивач звернувся з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку у зв`язку з невиплатою у день звільнення надбавки за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у належному розмірі.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м.Київ,01011), Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, буд.21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора () та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2019 по 28.10.2023;

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора () та Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2019 по 28.10.2023 у межах шести місяців у розмірі 981,96 ( дев`ятсот вісімдесят одна гривня дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.О.Лук`яненко