Справа № 380/14051/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14051/23 пров. № А/857/17542/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Кухар Н.А.) у справі № 380/14051/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби про визнання протиправними дії та бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), щодо не нарахування та не виплати полковнику ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних років вислуги на військовій службі; зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних років вислуги на військовій службі, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами).

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначив, що полковник ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який був звільнений в запас Збройних Сил України на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що обоє із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) до 18 років, має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Разом із тим, ані при звільненні його з військової служби, ані станом на день подання адміністративного позову, відповідачем протиправно та безпідставно не було виплачено грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року позов задоволено частково. Визнано противоправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) що відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 та Адміністрація Державної прикордонної служби оскаржили його подавши апеляційні скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Вважають, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як на доводи своєї апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 вважає, що позов має бути задоволений в повному обсязі з підстав, аналогічних вказаних у позовній заяві, просить винести постанову, якою скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду 29.08.2023 у справі № 380/14051/23 в частині задоволення позову в розміру одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В скасованій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду 29.08.2023 у справі № 380/14051/23 винести нове рішення, якою викласти пункти 1- 3 резулютивної частини рішення в новій редакції: «Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати противоправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) що відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язати Адміністрації Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.» В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду 29.08.2023 у справі №380/14051/23 просить залишити без змін.

Апелянт Адміністрація Державної прикордонної служби вважає, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт Адміністрація Державної прикордонної служби серед іншого вважає, що у зв`язку із небажанням позивача продовжувати військову службу під час дії воєнного стану, який було введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (підпункт «г» п. З ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ) його було звільнено з військової служби з 27.03.2023, а тому з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені нормами Закону № 2232-ХІІ, а не Постановою №413, ОСОБА_1 не набув права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача вважає що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та задоволенню його позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні Голови Державної прикордонної служби України (остання займана штатна посада перший заступник начальника регіонального управління начальник штабу Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України), звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 20.03.2023 №377-ОС за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 27.03.2022 року, наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27.03.2023 р. №413-ОС.

Станом на 27.03.2023 р. вислуга років позивача становить: календарна - 29 років 08 місяців 03 дні, пільгова - 02 роки 04 місяці 09 днів, а всього - 32 роки 00 місяців 12 днів.

Полковник ОСОБА_1 21 березня 2023 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом №11/5184-23 від 10.04.2023 року, Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, відмовила позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на те, що позивач звільнився з військової служби в запас за статтею 26 частиною п`ятою пункту 3 підпункту «г» Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ за сімейними обставинами у період з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації, права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 15 Закону №2011-ХІІ позивач не набув, з огляду на те, що обставинами та причинами такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону №2232-ХІІ, а не рішенням КМУ, як це передбачено частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або ж інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років та більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Обов`язковими умовами для набуття відповідного права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачені в абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII, є наступні дві обставини:

- наявність сімейних обставин чи інших поважних причин, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України;

- наявність вислуги 10 років і більше.

Згідно п.2 глави 9 розділу V «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України» (наказом МВС України від 25.06.2018 р. №558), військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013р. за №413), які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, військовослужбовець, який звільнений з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та який має вислугу 10 років і більше, має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби за пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII, тобто через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

Факт, що ОСОБА_1 є одним із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, визнається відповідачем.

Разом з тим, покликаючись на підстави звільнення ОСОБА_1 , визначені наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27.03.2023 р. №413-ОС, відповідач вважає, що в нього не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки обставини і причини звільнення позивача визначені зазначеними нормами Закону №2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено ч.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, підпунктом «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років)

Відтак, позивач, як військовослужбовець, що фактично звільнений з військової служби «через сімейні обставини чи інші поважні причини», а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, за наявності календарної вислуги років 29 років (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII.

В даному випадку, фактично наявна і друга обов`язкова умова для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII.

Щодо вимоги позивача у нарахуванні і виплаті одноразової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення колегія суддів зазначає таке.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або ж інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років та більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.2 глави 9 розділу V «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України» (наказом МВС України від 25.06.2018 р. №558), військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013р. за №413), які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, військовослужбовець, який звільнений з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та який має вислугу 10 років і більше, має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги щодо нарахування і виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення не підлягають задоволенню.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44).

Згідно п. 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками

Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 Порядку №44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку №44 врегульовано, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.

Згідно пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно п. 2 розділу І Інструкції № 558, у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із:

посадового окладу;

окладу за військовим званням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких входить одноразова грошова допомога при звільненні.

Згідно пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що системний аналіз Порядку №44 доводить, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, так й особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (зі змінами).

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі №380/14051/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга