Справа № 260/4395/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуСправа № 260/4395/21 пров. № А/857/15050/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання протиправним рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року (суддя Плеханова З.Б., м.Ужгород, повний текст складено 20 вересня 2022 року),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (далі Сільська рада) в якому просила:

визнати незаконним рішення відповідача від 02.08.2021 №505 «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: Закарпатська область, Берегівський район на території Сільської ради» (далі Рішення №505);

зобов`язати Сільську раду надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Дідівське» Берегівського району (далі - КСГП) (в межах схеми розпаювання) на підставі заяви позивача від 20.07.2021.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що заява ОСОБА_1 не містить жодного посилання на те з яких сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища) позивач бажає відвести у приватну власність. Прийняття рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки без зазначення місця розташування самої земельної ділянки, складу угідь сільськогосподарського призначення не дасть ОСОБА_1 реалізувати своє право на земельну ділянку пай, адже такий проект землеустрою не буде погоджено.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У зв`язку звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , (головуючий суддя у цій справі), згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2023, справа №260/4395/21 передана на розгляд головуючого судді Качмара В.Я.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як сторони не подали клопотання про розгляд справи за їх участі.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у Рішенні №505 підстави для відмови у прийнятті рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, не відповідають вимогам законодавства..

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 26.04.2017 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 1,71 умовних кадастрових гектарів у КСГП в порядку спадкування за її матір`ю ОСОБА_3 .

20.07.2021 ОСОБА_1 подала до Сільської ради заяву, у якій просила виділити їй земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) однією земельною ділянкою площею 1,71 умовних кадастрових гектарів згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП та надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки . ОСОБА_1 у даній заяві зазначила, що буде виконувати роботи із землеустрою за власний рахунок (далі Заява).

До зазначеної вище Заяви, адресованої сільській раді, було долучено:

нотаріально посвідчену копію свідоцтва на право на спадщину за законом НМО № 317830,

копію сертифікату серії ЗК 3 0023145,

копію паспорта громадянина України,

копію РНОКПП,

копію схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП (розробленої Госпрозрахунковим виробничим бюро Закарпатського обласного управління земельних ресурсів Деркомзему України згідно договору від 18.12.1997 № 64,

копію розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04.09.1998 № 539 «Про затвердження технічної документації по передачі в натурі земельних часток (паїв) земель КСГП та виготовлення і видачі державних актів на право приватної власності на землю на території Сільської ради .

Згідно з листом інженера-землевпорядника від 30.11.2021 року №2021-19-38 ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат від 16.05.2016 № 010435) було розроблено технічну документацію у 2019 році на ОСОБА_1 , але у зв`язку із непогодженням органу місцевого самоврядування технічної документації, земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, і не було передано у приватну власність

02.08.2021 Рішенням № 505 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, на території Великобийганської сільської ради, орієнтовною площею 1,7100 га за цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (код КВЦПЗ 01.01). Причиною відмови стало те, що до заяви не додано оригінал сертифікату та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 25 ЗК при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»(далі - Закон №899-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)

Згідно з абзацами другим, третім частини першої статті 1, частиною першою, абзацом першим частини другої статті 2 цього Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Як видно з матеріалів справи, до заяви, адресованої Сільській раді, позивачем була долучена нотаріально посвідчена копія свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 . Такий документ, відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону, є самостійним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай).

Згідно зі статтею 3 Закону №899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 5 Закону № 899-IV сільська рада в межах повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема:

- розглядає заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

-приймає рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

-уточняє списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

-уточняє місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

-надає землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

-розглядає та погоджує проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовує проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляє матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Сільські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Підсумовуючи апеляційний суд, погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не повинна була надавати графічні матеріали щодо місця розташування, так як у даному випадку відсутня відповідна вимога закону.

Виділення земельної ділянки із пайових земель можливе кількома варіантами. Може за рахунок коштів місцевого бюджету бути розроблена землевпорядною організацією проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), і тоді громадянину надається земельна ділянка одна із тих, які вже розподілені. У разі, якщо за кошти місцевого бюджету таке не зроблено, сільська рада надає особі дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою, особа звертається до землевпорядної організації, сільська рада сприяє в укладенні договору з цією організацією. Після цього землевпорядна організація звертається до сільської ради із запитом стосовно вільних пайових земель, і вже у межах цих вільних земель розроблює проект землеустрою.

Так, відповідно до статті 6 Закону № 899-IV органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, державні та інші землевпорядні організації зобов`язані безоплатно надавати в установленому законодавством порядку землевпорядним організаціям, які уклали договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділені земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), наявні у них геодезичні та картографічні матеріали і документи, необхідні для виконання цих робіт.

Відповідно до абзацу 5 статті 5 Закону № 899-IV сільські ради уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу мі власниками земельних часток (паїв). Тобто, уточнення місця розташування земельне ділянки покладається на сільську раду, а не на особу, яка звертається до них з відповідною заявою.

Місце розташування земельної ділянки визначається вже у розробленому проекті землеустрою. Так, відповідно до частини другої статті 7 Закону № 899-IV у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.

У частині першій статті 9 Закону № 899-IV передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 11 Закону № 899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо. Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» (далі Закон №858-IV) технічна документація із землеустрою сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Статтею 25 Закону № 858-IV встановлено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до положень статті 55 Закону № 858-IV у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Згідно з статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613-VI) відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1, абзацу 1 пункту 2, пунктів 5, 6 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Згідно з частиною першою, абзацом другим частини другої, частинами третьою, четвертою, сьомою, дев`ятою, десятою статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пунктів г) і ґ) частини першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини або виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

У статтях 125, 126 ЗК передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктами 2, 3 «Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками» в редакції, чинній на час розгляду спору, організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

В розглядуваному випадку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до сільської ради відповідну заяву, а відповідач реалізуючи надані йому повноваження та розглядаючи заяву щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), приймає рішення про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний