Справа № 160/250/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 рокуСправа №160/250/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанов,-
03.01.2023 Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - відповідач), в якому просить:
- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 23.09.2022 ВП №69907083 про відкриття виконавчого провадження;
- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 23.09.2022 ВП №69907083 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн;
- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 23.09.2022 ВП №69907083 про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 156,00 грн;
- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 06.12.2022 ВП №69907083 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 позовну заяву було повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 було скасовано, та справу №160/250/23 направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
21.11.2023 справа №160/250/23 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та передана на розгляд судді Рищенко А.Ю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 позовну заяву Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без руху.
07.12.2023 на адресу від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 відкрито провадження у справі №160/250/23 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25.12.2023.
25.12.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи №160/250/23 без участі представника Відділу.
25.12.2023 розгляд справи №160/250/23 перенесено на 08.01.2024.
08.01.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи №160/250/23 без участі представника Відділу.
08.01.2024 розгляд справи №160/250/23 перенесено на 10.01.2024.
10.01.2024 у судовому засіданні по справі №160/250/23 оголошено перерву до 15.01.2024.
12.01.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких викладено аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
15.01.2024 судом ухвалено продовжити розгляд справи №160/250/23 в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
У зв?язку з чим, Східне міжрегіональне управління ДПС листами №1673/5/32-00-05-01-09 від 19.12.2022, №1698/5/32-00-05-01-09 від 20.12.2022 та №1721/5/32-00-05-01-09 від 22.12.2022 на адресу ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області направлено повторну заяву (клопотання) про зміну способу і порядку виконання рішення, відкладення проведення виконавчих дій, заяву про скасування постанови у виконавчому провадженні та заяву про скасування постанов у виконавчому провадженні, відповідно, однак відповідей від відповідача не надійшло.
Не погодившись з правомірністю винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн, про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 156,00 грн, про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду в рамках виконавчого провадження ВП №69907083, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до суду з цією позовною заявою.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частини друга-четверта статті 27 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до статті 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» 02.04.2012 Міністерство юстиції України прийняло наказ №512/5, яким затвердило Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція №512/5).
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
На підставі означеної заяви АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» відповідачем 23.09.2022 було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №69907083, про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн, про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 156,00 грн.
Суд звертає увагу на те, що норми Закону №1404-VІІІ передбачають примусове виконання судового рішення. Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Виконавчий лист видано на виконання рішення суду зобов`язального характеру, таке не стосується випадків, визначених в частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ, за яких виконавчий збір не стягується. Тому суд не бачить підстав визнавати протиправними та скасовувати постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки такі державний виконавець виніс правомірно.
Більш того, позивачем ані в позовній заяві, ані в додаткових поясненнях не зазначено жодних належних мотивувань, з посиланням на відповідні норми законодавства, щодо протиправності прийнятих відповідачем постанов про відкриття виконавчого провадження №69907083, про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн, про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 156,00 грн.
Однак, на переконання суду, такі доводи податкового органу не можуть бути достатньою підставою для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у ВП №69907083.
З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №69907083, про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000,00 грн, про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 156,00 грн слід відмовити.
Що стосується правомірності прийняття постанови про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду від 06.12.2022 ВП №69907083, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону № 1404-VIII, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У свою чергу, стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).
Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII в контексті цієї справи, суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII.
Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними у розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20.05.2021 в справі № 420/5465/18.
За позицією позивача Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не є тим контролюючим органом, на який може бути покладено обов`язок з підготовки та направлення до відповідного органу, яким здійснюється казначейське обслуговування, (ГУ ДКСУ у Полтавській області) висновку про повернення АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 6 400 436,00 грн., позаяк АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» не перебуває на податковому обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, позивач не здійснював щодо АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» повноважень з адміністрування податків і зборів, у позивача відсутній доступ до інтегрованої картки платника податку для підготовки та направлення висновку до відповідного органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За положеннями статті 43 ПК України підготовка висновку про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подання його до виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється контролюючим органом за основним місцем обліку платника за умови відсутності податкового боргу.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.
Податковому органу, в якому перебуває платник за неосновним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за неосновним місцем обліку, для внесення відповідної інформації.
Відтак, можливість отримання доступу до інформації в ІКП, операцій та облікових показників, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами, вчинення відповідних дій щодо проведення будь-яких операцій з ІКП платника податків, в тому числі й можливість направлення висновку до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, наявна виключно у контролюючого (податкового) органу, у якому перебуває платник за основним місцем обліку, та який наділений повноваженнями щодо здійснення функцій та процедур, передбачених ПК України.
Відомостями, які містяться в інформаційних базах даних органів ДПС, підтверджено, що АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» до 31 грудня 2020 року перебувало на обліку в Офісі великих платників податків ДП (Центральне управління), з 01 січня 2021 року перебувало на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, а з 04 січня 2022 року перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області.
Отже, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не проводило та не проводить обслуговування платника податків АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД», не здійснювало та не здійснює щодо АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» повноважень з адміністрування податків і зборів, не має доступу до інтегрованої картки цього платника податків, що необхідне для підготовки висновку про повернення суми надміру сплаченого податку, а тому не наділено повноваженнями з підготовки такого висновку та направлення його до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків неодноразово повідомлявся державний виконавець про неможливість виконання судового рішення з підстав не перебування АТ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» на податковому обліку саме у позивача, надавались відомості з інформаційних без даних ДПС стосовно цього платника податків на підтвердження своїх тверджень, проте державним виконавцем ця обставина не перевірена та безпідставно не ініційоване питання про заміну боржника у виконавчому провадженні належним.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, частиною 2 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось із позовом у цій справі не як суб`єкт владних повноважень на виконання покладених на нього функцій (завдань), а як юридична особа публічного права, а тому розподіл понесених позивачем у цій справі судових витрат слід здійснювати в загальному порядку.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 по справі №812/246/18.
Суд, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 2 481,00 грн понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -
Позовну заяву Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанов - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковської А.О. від 06.12.2022 ВП №69907083 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 КАС України.

Суддя А. Ю. Рищенко