Справа № 320/9129/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року № 320/9129/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування граничного обмеження в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, при перерахунку та виплаті на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у справі №640/4928/22 з 01.04.2019 року пенсії позивача;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії за вислугу років в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому призначена пенсія згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Виконуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2022 по справі №640/4928/22 розмір його пенсії обмежено десятьма прожитковими мінімумами. Вважає, що дії відповідача щодо обмеження максимального розміру його пенсії є протиправними і фактично звужують його права на отримання розміру перерахованої пенсії.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначив, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача, оскільки максимальний розмір пенсії за вислугу років, з 01.05.2014 та не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Зазначив, що відсутні підстави виплачувати пенсію виходячи із 90% сум грошового забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2022 по справі №640/4928/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2019 року позивачу перерахунок та виплату пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05 березня 2019 року, відповідно до оновленої довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13 жовтня 2021 року №12485 про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу, в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням проведених платежів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2022 по справі №640/4928/22, позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13 жовтня 2021 року №12485, починаючи з 01.04.2019, однак при здійсненні перерахунку пенсію позивача було обмежено максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність та зменшено основний розмір пенсії до 70%.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії, починаючи з 01.04.2019 без обмеження максимального розміру.

Відповідачем повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії, оскільки без обмеження максимального розміру виплачується пенсія, яка призначена особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, у разі, якщо звернення за її призначенням мало/матиме місце починаючи з 12.04.2023.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтями 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2018-2023 роках прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2018 - 1373,00 грн., з 01.07.2018 - 1435,00 грн., з 01.12.2018 і з 01.01.2019 - 1497,00 грн., з 01.07.2019 - 1564,00 грн., з 01.12.2019 і з 01.01.2020 - 1638,00 грн., з 01.07.2020 1712,00 грн., з 01.12.2020 і з 01.01.2021 - 1769.00 грн., з 01.07.2021 - 1854,00 грн., з 01.12.2021 і з 01.01.2022 - 1934,00 грн., з 01.07.2022 - 2027,00 грн., з 01.12.2022 2093,00 грн., з 01.01.2023-2093,00грн.

Статтею 43 2262-ХІІ визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за службу), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого службовця - власна винагорода особи за службу).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VІ, яким внесено зміни у ст.43 Закону №>2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-УІ.

Тобто положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ та положення ч.1ст.2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), застосовані відповідачем при призначенні пенсії позивача, прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців та визнано такими, що не відповідає статті 17 Конституції України положення ч.7 ст.43 Закону №>2262-ХІІ.

При цьому положення ст.2 Закону №3668-VІ на момент призначення пенсії позивача (у частині поширення її дії на Закон №>2262-ХІІ), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, тобто є одно предметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7- рп/2016 та Законом 3668-VІ - в частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) №7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022 приписи статті 2 Закону 3668-VІ зі змінами, що поширюють свою дію на №2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України неодноразово розв`язував питання, що стосуються реалізації конституційного права на соціальний захист, і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, Рішення Конституційного Суду України від 17.03.2004 №7-рп/2004, Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016).

У Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року №1- р(ІІ)/2022 констатовано, що відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, від захисту яких залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина, а також наголошено на головній ролі Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні України, які своєю мужньою боротьбою забезпечують ефективний захист Української держави та Українського народу від агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, яка набула повномасштабного характеру з 24 лютого 2022 року.

За змістом статей 17, 65 Конституції України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018, Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019).

У Рішенні Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 наголошено, що припис частини п`ятої статті 17 Конституції України слід розуміти як такий, що покладає на державу обов`язок забезпечувати також соціальний захист громадян України - ветеранів війни, зокрема осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та членів сімей осіб, які захищали Вітчизну, її незалежність, суверенітет та територіальну цілісність (абзац тринадцятий пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 зазначав, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлено військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус (Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019); «статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни» (Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022).

Конституційний Суд України в аспекті частини п`ятої статті 17 Конституції України також наголошує, що держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності; невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підриває довіру до держави (рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018).

Конституційний Суд України в Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 висловив юридичну позицію, відповідно до якої норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними й мають безумовний характер; тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані чи звужені (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Ураховуючи наведене, слід зазначити, що пенсійне забезпечення як основний складник соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, не може бути скасоване або обмежене.

Конституційний Суд України також зазначав, що обмеження пенсії встановленням максимального розміру та зупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене 2262-ХІІ, порушують суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, зазначених у частині п`ятій статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Законом 3668-VІ обмежено встановленням максимального розміру пенсію (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначену (перераховану) відповідно до Закону №2262.

У преамбулі 2262-ХІІ вказано, зокрема, що цей «закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України; держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист».

Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (реєстр. №7455), ухваленого як 3668-VІ, метою проекту акта «є створення умов для подальшого удосконалення системи пенсійного забезпечення пенсіонерів та повноцінного впровадження багаторівневої пенсійної системи в Україні»; «реалізація проекту акта дозволить відновити соціальну справедливість щодо порядку призначення пенсії незалежно від закону, за яким вона призначається, а також передбачити розумне співвідношення між мінімальним та максимальним розмірами пенсій».

З огляду на це приписи 3668-VІ, що обмежують максимальний розмір пенсії, призначеної (перерахованої) за 2262-ХІІ, зокрема особам, на яких поширено приписи частини п`ятої статті 17 Конституції України, не відповідають сутності соціальних гарантій високого рівня для таких осіб.

Тому у Рішенні від 12 жовтня 2022 №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи 3668-VІ, що поширюють свою дію на 2262-ХІІ, не відповідають приписам статей 1, 3, 8, частин першої, другої, п`ятої статті 17, частини першої статті 46, частини першої статті 65 Конституції України в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини зазначеного рішення приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, визнані неконституційними та втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022, а отже з 12.04.2023 вказана норма Закону 3668-VІ, що поширює свою дію на 2262-ХІІ втратила чинність.

Тобто до спірних правовідносин відповідачем застосовані норми ст.43 Закону №2262- XII та ст.2 Закону №3668-VІ, які визнані неконституційними та втратили чинність відповідно до рішень Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7- рп/2016 та від 12 жовтня 2022 №7-р(ІІ)/2022.

Вказане повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21; від 20.07.2022 у справі №340/2476/21 та від 29.06.2022 у справі №640/19118/18.

З огляду на вищевказане, суд у цій справі дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення, починаючи із 01.04.2019 без обмеження максимального розміру, суд зазначає таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2022 по справі №640/4928/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2019 року позивачу перерахунок та виплату пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05 березня 2019 року, відповідно до оновленої довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13 жовтня 2021 року №12485 про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу, в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням проведених платежів.

Отже, в мажах адміністративної справи №640/4928/22 встановлено, що пенсію позивачу слід обчислювати на підставі довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13 жовтня 2021 року №12485 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення.

Відтак з огляду на положення ст. 78 КАС України, зазначені вище обставини мають силу преюдиції та не підлягають повторному доказуванню у цій справі, тому суд повторно їх не встановлює.

Згідно зі ст. 51 Закону №2262-ХІІ, перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Суд зауважує, що спірні відносини виникли у зв`язку із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії,та як наслідок обмеження максимального розміру пенсії під час здійснення такого перерахунку, тому провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. До того ж, період з якого підлягає виплата пенсії позивачу без обмеження максимального розміру відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача та виключення необхідності повторного звернення до суду, вимога позивача про зобов`язання виплачувати пенсію в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., зважаючи на розмір задоволених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1073,60 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування граничного обмеження в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, при перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2022 у справі № 640/4928/22 з 01.04.2019.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 90% сум грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням виплачених сум.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.