Справа № 162/971/23
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №162/971/23
Номер провадження 2-а/162/3/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.11.2023 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.11.2023 року щодо нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП.

Вказує, що інкримінованих правопорушень не вчиняв, оскільки мопедом не керував, патрульні виявили транспортний засіб, коли він стояв на узбіччі дороги без ознак руху.

Відтак, просить постанову серії БАД №820076 від 01.11.2023 року скасувати, а справу - закрити.

Ухвалою суду від 16.11.2023 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду 24.11.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень позовних вимог вказано, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП розглянута посадовою особою в межах наданих повноважень з дотриманням процедури розгляду справи, що підтверджується відеозаписами, які додані до відзиву, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім цього, у відзиві зазначено, що 01.11.2023 року о 19 год 32 хв відповідно до ст..260 КУпАП ОСОБА_1 було затримано з метою встановлення особи та складено протокол про адміністративне затримання АЗ№019011, проінформовано центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги та роз`яснено його права, передбачені ст..55, 56,59,63 Конституції України та ст..268 КУпАП. Після звільнення 01.11.2023 року о 21 год 06 хв ОСОБА_1 самостійно приніс до ВПД №1 (сел.. Любешів) копію паспорта громадянина України, чим підтвердив свою особу.

Від позивача 22.12.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому, крім викладеного у позовній заяві, вказано, що 01.11.2023 року його дружина ОСОБА_1 приїхала з-за кордону та мала намір перевезти мопедом речі із с. Березичі в с. Нові Березичі. Однак, мопед зламався, вона залишила його на узбіччі та зателефонувала, щоб позивач його забрав в той час позивач був на роботі, на місце, де стояв мопед, його підвіз колега ОСОБА_2 . Позивач хотів поремонтувати мопед, підсвічуючи ліхтарем, та побачив патрульний автомобіль. Щоб уникнути спілкування з патрульними, залишив на узбіччі мопед та втік, однак був затриманий працівниками поліції. З відеозапису нагрудної камери поліцейського чітко видно, що мопед не рухався, не був заведений та його ніхто не буксирував.

Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Із постанови серії БАД №820076 від 01.11.2023 року вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП, а саме ОСОБА_1 01.11.2023 року о 19 год 27 хв в с. Березичі у провулку Меліоративному керував мопедом марки «HONDA DIO», незареєстрованим у встановленому законом порядку, не маючи права керування таким транспортним засобом, здійснив зупинку на перехресті, чим порушив вимоги п. 30.1, 2.1а, 15.9 ПДР України.

Із досліджених відеозаписів, доданих до відзиву, судом встановлено, що зафіксовані на них обставини не відображають факту вчинення позивачем інкримінованих йому правопорушень. На відеозаписах видно, що коли працівник поліції вийшов зі службового автомобіля, почав бігти за особою, яка втікає. Руху транспортного засобу із відеозаписів встановити неможливо, як і факту зупинки його на перехресті. Відповідно, не підтверджено належним чином факту керування ОСОБА_1 мопедом.

Крім цього, на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 порушення п.2.1а ПДР України до відзиву не додано жодного доказу.

На підставі викладеного, суд позбавлений можливості перевірити, чи наявний в діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, у відзиві представник відповідача вказує про те, що відповідно до ст..260 КУпАП ОСОБА_1 було затримано з метою встановлення особи та складено протокол про адміністративне затримання АЗ№019011, проінформовано центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Однак, на підтвердження зазначених обставини відповідачем доказів не надано.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, що не знайшло свого підтвердження і в доданих до відзиву доказах, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що із доданих відповідачем доказів встановити наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень не вбачається можливим, відтак не спростовано належними та допустимими доказами доводів позивача, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо позивача підлягає закриттю.

На підставі ч.1 ст. 139 КАС України на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області 536 гривень 80 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,9, 251, 255 КУпАП, ст. 72-74, 132, 139, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №820076 від 01.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень) 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ