Справа № 480/11220/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури №408к від 19.10.2021р. її було звільнено з посади прокурора Конотопської місцевої прокуратури на підставі п. п. 2 п. 19 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у зв`язку з наявністю рішення 15 кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №164 від 13.09.2021р. «Про неуспішне проходження прокурором атестації» (далі - Комісія).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022р. у справі № 480/12353/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправними та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021 №164 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» та наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 №408к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області, поновлено позивача на цій посаді, стягнуто на її користь з Сумської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 47478,40 грн.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6897,20 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, Сумської обласної прокуратури задоволено, скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року у справі № 480/12353/21 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Разом з тим, з 25.05.2022р. до 10.04.2023р. позивача на посаді не поновлено, заробітна плата не виплачувалась, тобто фактично рішення суду від 25.05.2022р. у справі №480/12353/21 не було виконано.

Зазначає, що з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у роботодавця виник обов`язок щодо його виконання. При цьому, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З дня, наступного за днем ухвалення рішення від 25.05.2022р. у справі 480/12353/21, у відповідача виник обов`язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що рішення суду від 25.05.2022р. у справі 480/12353/21 щодо поновлення на посаді не було виконано у встановлений строк, тому виникає необхідність стягнення середнього заробітку загальною сумою 73142,40 грн. за час затримки виконання рішення суду за період з 26.05.2022р. - наступний день після прийняття судового рішення від 25.05.2022р. у справі 480/12353/21 до 10.04.2023р. дата скасування судом апеляційної інстанції рішення суду про поновлення позивача на роботі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.55-59), в якому у задоволенні позову просив відмовити, оскільки процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи.

Таким чином, те, що рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню, ніяк не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер та воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника.

Таке волевиявлення на продовження роботи у визначеному місці має засвідчити намір та зобов`язання працівника виконувати відповідну роботу з дотриманням внутрішнього службового розпорядку.

Встановлено, що з дня ухвалення Сумським окружним адміністративним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді в Конотопській місцевій прокуратурі (з 25.05.2022р.) з вказаним питанням до роботодавця (Сумської обласної прокуратури) позивач не зверталась, будь-якого волевиявлення щодо поновлення на роботі в органах прокуратури не висловлювала.

При цьому позивачкою не надано належних доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів, які б свідчили про наявність умислу, спрямованого на затримку виконання відповідного судового рішення.

Крім того, слід взяти до уваги, що судом вищої інстанції вимоги позивачки щодо поновлення її на роботі визнані безпідставними, що свідчить про правомірність дій прокуратури щодо її звільнення та відсутність підстав для сплати їй заробітку за цією посадою.

З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Сумської обласної прокуратури на цей час не вбачається, а відтак, на думку представника відповідача, відсутні підстави для виплати позивачці середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, яке є скасованим.

Того ж дня представником відповідача подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.62-66) внаслідок пропуску місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України, в задоволенні якої ухвалою суду від 12.12.2023р. відмовлено.

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.77-86), згідно з якою факт її звернення до суду із позовною заявою про поновлення на посаді є її волевиявленням відновити порушене право на працю та поновитися на посаді.

Вважає, що доводи представника відповідача щодо її не звернення до роботодавця (Сумської обласної прокуратури) із заявою про поновлення на роботі на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022р. у справі №480/12353/21 є необґрунтованими, оскільки на законодавчому рівні відсутній обов`язок у працівника звертатися про негайне його поновлення із відповідною заявою до роботодавця вже після прийнятого рішення судом у вказаних правовідносинах.

З дня, наступного за днем ухвалення рішення від 25.05.2022 року у справі № 480/12353/21, у Сумської обласної прокуратури виник обов`язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення її на посаді, який прокуратура не виконала.

При цьому, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Однак, такого наказу про негайне поновлення на посаді до 10.04.2023р. - дати скасування судом апеляційної інстанції рішення суду про поновлення позивача на роботі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову, відповідачем винесено не було, а тому приписи ст. 235 КЗпП та ст. 371 КАС України ним були порушені.

Таким чином, у цьому випадку є затримка виконання відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року у справі № 480/12353/21 у частині негайного поновлення позивача на посаді, що дає їй право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 червня 2019 року до 22.10.2021 року безперервно проходила службу на прокурорській посаді в органах прокуратури Сумської області.

Наказом керівника Сумської обласної прокуратури №408к від 19.10.2021р. її було звільнено з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури на підставі п. п. 2 п. 19 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 113 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у зв`язку з наявністю рішення 15 кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №164 від 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» (далі - Комісія).

Вважаючи, вказане рішення кадрової комісії №164 від 13.09.2021р., так само як і наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 408к від 19.10.2021р. про звільнення, прийнятий на його підставі, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду із відповідним позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022р. у справі № 480/12353/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправними та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021р. №164 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» та наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021р. № 408к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області, поновлено позивача на цій посаді, стягнуто на його користь з Сумської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 47478,40 грн.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6897,20 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, Сумської обласної прокуратури задоволено, скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року у справі № 480/12353/21 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Разом з тим, з 25.05.2022р. до 10.04.2023р. позивача на посаді не поновлено, заробітна плата не виплачувалась, тобто фактично рішення суду від 25.05.2022р. у справі №480/12353/21 не було виконано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статі 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 3 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частинами першою, другою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Наведена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18.

Предметом спору у цій справі є невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року про поновлення на посаді, та, як наслідок, застосування положень статті 236 КЗпП України.

Судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року у справі №480/12353/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити дії, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №164 про неуспішне проходження прокурором Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 №408к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області з 23 жовтня 2021 року.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 47478,40 грн.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6897,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, з дати постановлення Сумським окружним адміністративним судом від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21 у відповідача виник обов`язок виконати судове рішення, зокрема, в частині поновлення позивача на посаді, оскільки в цій частині рішення суду належало виконати негайно.

При цьому, відповідач рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області в порядку, у спосіб та у строк, встановлений судовим рішенням, що підлягало негайному виконанню, не виконав.

Тобто, оскільки, відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21 про поновлення позивача на посаді не було виконано, суд доходить висновку про те, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі розпочалась з 26 травня 2022 року (наступний день після ухвалення рішення про поновлення на роботі).

Водночас, керівником обласної прокуратури позивача не було поновлено на посаді на виконання рішення суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023р. апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21 скасовано, прийнято постанову, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини 1 статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З урахуванням вимог частини 1 статті 325 КАС України, з 10 квітня 2023 року (з дати ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду) рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21, зокрема, в частині поновлення позивача на посаді було скасованим.

У зв`язку зі скасуванням рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21, таке судове рішення не створює жодних правових наслідків в скасованій частині про поновлення позивача на посаді, у тому числі й щодо виконання відповідачем такого судового рішення.

Однак, станом на 09.04.2023р., рішення суду першої інстанції у справі №480/12353/21 ще не було скасовано та в частині поновлення позивача на роботі не виконано.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, 'їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та 'їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, ухвалене органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 8 ст. 235 КЗпП).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на викладене вище, судом встановлено періоди затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, а саме: з 26.05.2022р. до 09.04.2023р.(включно).

Суд зазначає, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Такий висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020р. у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведене, зазначена відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Таким чином, суд зазначає про безпідставність тверджень відповідача про неподання позивачем заяви на підставі статей 21, 24 КЗпП України, яка б свідчила про його бажання та волевиявлення бути поновленим на роботі, оскільки ці правові норми визначають правила поведінки особи у правовідносинах щодо укладення трудового договору, а не щодо поновлення на посаді на підставі рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво- важливих прав та інтересів громадян і держави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 640/10445/21.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 14 липня 2021 у справі № 1340/4393/18 зазначив наступне: «Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі №480/12353/21 за період з 26.05.2022р. (дата ухвалення рішення судом першої інстанції про негайне поновлення позивача на роботі) до 09.04.2023р. (включно) (останній день перед датою скасування судом апеляційної інстанції рішення суду про поновлення позивача на роботі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову).

Так, враховуючи ч.1 ст.325 КАС України, якою встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, 10.04.2023р. (дату скасування судом апеляційної інстанції рішення суду про поновлення позивача на роботі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову) необґрунтовано включено позивачем до періоду затримки виконання рішення суду.

Отже, загалом кількість робочих днів за період з 26.05.2022р. до 09.04.2023р. (включно) становить 227 робочих днів, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.

У свою чергу, обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснюється відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Сумської обласної прокуратури від 14.12.2021р. середньоденна заробітна плата позивача складає 320,80 грн.

Як встановлено вище, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі підлягає стягненню за період з 26.05.2022р. до 09.04.2023р. (включно).

Суд встановив, що кількість робочих днів за період з 26.05.2022р. до 09.04.2023р. (включно) становить 227 робочих днів, врахувавши, що згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у період дії воєнного стану не застосовуються норми, якими встановлені святкові та неробочі дні.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 26.05.2022р. до 09.04.2023р. (включно) становить 72821грн.60коп. (320,80 грн. х 227 днів) та має бути стягнута із Сумської обласної прокуратури на користь позивача.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Підставі для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Сумської обласної прокуратури (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 26.05.2022р. до 09.04.2023р. (включно) у розмірі 72821 (сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 60 коп. з відрахуванням від суми середнього заробітку суми обов`язкових податків, зборів, платежів.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова