Справа № 280/9536/23
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Справа № 280/9536/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_4 (далі відповідач-2) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не погодження рапорту позивача про звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- зобов`язати відповідача-1 направити до відповідача-2 погоджений рапорт позивача про звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- зобов`язати відповідача-2 звільнити позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- стягнути солідарно з бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 16.11.2023 відкрито провадження у справі №280/9536/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Ухвалою суду від 17.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача, адвоката Стариченка Миколи Петровича про забезпечення позову.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№50402 від 14.11.2023). Зокрема зазначено, що позивач проходить військову службу на посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться у складі та прямо підпорядковується військовій частині НОМЕР_4 . Водночас вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час довготривалого лікування помер батько позивача ОСОБА_2 , який 24.02.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . У зв`язку із смертю батька позивач звернувся до свого безпосереднього командира із вимогою про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII). Водночас зазначено, що 23.10.2023 командир взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 погодив рапорт позивача на звільнення та проставив власноручний підпис. В подальшому рапорт було передано на погодження до помічника командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 , який не погодив звільнення позивача, про що власноручно проставив напис на зворотній стороні рапорта: «Підстав для звільнення з військової служби не має». З огляду на це, подання на звільнення позивача не було погоджено командиром військової частини НОМЕР_2 та в подальшому не передано для розгляду командиру військової частини НОМЕР_4 , який наділений правом на звільнення військовослужбовців. Вважаючи, що командуванням військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 було допущено протиправну бездіяльність щодо не звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача-1 проти задоволення позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№52614 від 27.11.2023). Зокрема зазначено, що позовна заява має суттєві суперечності, а саме в описовій і мотивувальній частинах позову вказано, що батько позивача помер під час довготривалого лікування, поряд із цим, в прохальній частині позовної заяви зазначається, що батько позивача загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Зауважено, що вказані розбіжності мають принципове значення для справи, так як відповідно до положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, можуть звільнитися з військової служби за сімейними обставинами, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Однак, фактично батько позивача помер природньою смертю від загального захворювання, що підтверджується сповіщенням сім`ї від 19.08.2023 за підписом ТВО начальника Запорізького РТЦК та СП, довідкою військово-лікарської комісії від 17.08.2023 та свідоцтвом про смерть, зареєстрованим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії НОМЕР_6 , актовий запис № 461. Водночас вказано, що враховуючи відсутність факту загибелі або пропажі безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, близьких родичів позивача, відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у погодженні рапорту позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погодившись з доводами відповідача-1 позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача-1 (вх.№53523 від 01.12.2023) у якій зазначено, що 16.08.2023 позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією з правами госпітальної ВЛК комунальним некомерційним підприємством «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради проведено медичний огляд ОСОБА_2 та видано довідку ВЛК щодо причинного зв`язку захворювань. Відповідно до даної довідки: дисоціативний (конверсійний) розлад моторики у вигляді правобічного геміпарезу - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеня - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. Тобто, батько позивача не просто помер природною смертю від загального захворювання, як вказує відповідач у відзиві, а саме від захворювань, що з`явились в нього під час проходження військової служби. На підставі вищезазначеного вказано, що смерть батька позивача настала під час проходження лікування в м. Запоріжжі від раптово виниклої хвороби, що були отримані ним під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, а тому позивач має абсолютне право на звільнення з військової служби на підставі абз. 14 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ. З огляду на викладене позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позиція відповідача-2 відображена у відзиві на позовну заяву (вх.№53555 від 01.12.2023) де, окрім іншого, вказано, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що близький родич позивача загинув або пропав безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, а тому відповідач-2 не вбачає підстав для звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Водночас зазначено, що військова частина НОМЕР_2 підпорядковується військовій частині НОМЕР_4 , в тому числі з приводу прийняття рішення про звільнення з військової служби осіб рядового та сержантського складу. Додатково відзначено, що помічник командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 відповідно до покладених на нього завдань, оскільки саме він перевіряє на відповідність законодавству і міжнародним договорам України проєкти наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командиру (начальнику) військової частини, погоджує (візує) їх за наявності всіх відповідних службових (посадових) осіб. Крім того вказано, що позивач не здійснив заходів досудового врегулювання спору із відповідачем-2. Враховуючи вищевикладене у сукупності представник відповідача-2 просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заперечення проти доводів відповідача-2 викладені у відповіді на відзив відповідача-2 (вх.№53909 від 04.12.2023) в обґрунтування яких, зокрема вказано, що твердження відповідача-2 про неотримання рапорту Павелюка С.С. військовою частиною НОМЕР_4 є безпідставними, оскільки позивач звернувся до свого безпосереднього командира (командира взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_3 ) з вимогою про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ. 23.10.2023 командир взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_4 погодив рапорт позивача на звільнення та проставив власноручний підпис. В подальшому рапорт було передано на погодження до помічника командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта юстиції Андрія Шаповала, який не погодив звільнення позивача, про що власноручно проставив напис на зворотній стороні рапорта (дослівно): «Підстав для звільнення з військової служби не має». З огляду на це, подання на звільнення позивача не було погоджено командиром військової частини НОМЕР_2 та в подальшому не передано для розгляду командиру військової частини НОМЕР_4 , який наділений правом на звільнення військовослужбовців. Таким чином, твердження відповідача-2 про нездійснення позивачем досудового врегулювання спору з ним є помилковим, адже в такому випадку позивач порушив би процедуру звільнення з військової служби, яка закріплена у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. На підставі викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану на посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_7 від 15.10.2022 (а.с.8-10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 15.05.2019, позивач є сином ОСОБА_2 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть №5056 від 18.08.2023, Довідкою про причину смерті до форми №106/о №5059 та сповіщенням сім`ї від 19.08.2023 (а.с.15, 57).

У зв`язку із смертю батька, позивач 23.10.2023 звернувся до свого безпосереднього командира із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, який був погоджений командиром взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшим сержантом ОСОБА_5 (а.с.16).

В подальшому рапорт позивача було передано на погодження до помічника командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта юстиції Андрія Шаповала, який не погодив рапорт позивача та проставив візу «Підстав для звільнення з військової служби немає» (а.с.16 зворотній бік).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не погодження рапорту позивача про звільнення, позивач звернувся із даним позовом до суду у якому також просить зобов`язати відповідача-2 звільнити позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статі 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України» Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (надалі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За положеннями частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

За змістом пункту 6 статті 2 Закону № 2232-XII розрізняють наступні види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час дії воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Водночас, частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

За приписами п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

З матеріалів справи вбачаться, що 23.10.2023 позивач звернувся до свого безпосереднього командира із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, який був погоджений командиром взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшим сержантом ОСОБА_5 (а.с.16).

В подальшому рапорт позивача було передано на погодження до помічника командира з правової роботи військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта юстиції Андрія Шаповала, який не погодив рапорт позивача та проставив візу «Підстав для звільнення з військової служби немає» у зв`язку із чим рапорт позивача далі не передавався.

Таким чином, в межах розгляду даної справи потребує дослідження питання щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби відповідно до положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ яким, зокрема, передбачено право військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на звільнення з військовою служби, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Так, з наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 15.05.2019, зокрема вбачається, що позивач є сином ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно із копією наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №29 від 24.02.2022, солдата ОСОБА_2 зараховано на посаду водія 1 розвідувального відділення розвідувального взводу (а.с.56).

Відповідно до відомостей, що містяться у довідці військової частини НОМЕР_2 про проходження служби (трудову діяльність) №1901 від 28.11.2022 ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 : у період з 24.02.2022 по 30.04.2022 на посаді водій 1 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 ; з 01.05.2022 по 31.08.2022 на посаді водій 2 мінометного взводу, мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 ; з 01.09.2022 по теперішній час (28.11.2022 дата видачі довідки) на посаді водій 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 (а.с.54).

Довідкою Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 17.08.2023 підтверджується, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 07.07.2023 до 17.08.2023 (а.с.53).

Згідно із довідкою військово-лікарської комісії №07 від 17.08.2023 позаштатною військово-лікарською комісією з правами ВЛК Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради 16.08.2023 проведено медичний огляд солдата за мобілізацією ОСОБА_2 . Відповідно до вказаної довідки, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): дисоціативний (конверсійний) розлад моторики у вигляді правобічного геміпарезу захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ризик ІІІ захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеня - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Крім того, зазначено, що на підставі статті 17-г графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.14).

Відповідно до сповіщення сім`ї від 19.08.2023 за підписом ТВО начальника Запорізького РТЦК та СП, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер під час довготривалого лікування в м. Запоріжжі (а.с.15).

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть №5056 від 18.08.2023 та Довідкою про причину смерті до форми №106/о №5059, причина смерті «Токсико-гіпоксична енцефалопатія». У графі «Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті» вказано «а) Набряк головного мозку, б) Токсично-гіпоксична енцефалопатія» (а.с.57).

З огляду на вищенаведене, суд звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено смерть ОСОБА_2 після тривалого лікування внаслідок хвороб із якими він перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної.

Водночас, абзацом 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ чітко передбачено право військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на звільнення з військовою служби, виключно у випадку якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану

Натомість позивачем не надано жодного документу, який би свідчив про те, що ОСОБА_2 загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

При цьому посилання позивача на довідку військово-лікарської комісії №07 від 17.08.2023 у якій зазначено, що захворювання дисоціативний (конверсійний) розлад моторики у вигляді правобічного геміпарезу та хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеня захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, суд відхиляє, оскільки поняття «під час проходження військової служби, пов`язаною з виконанням службових обов`язків військової служби» та «під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України» не є змістовно тотожними.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що смерть його батька ОСОБА_2 настала саме під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого ним рапорту були відсутні.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15.01.2023.

Суддя І.В.Садовий