Справа № 160/22146/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 січня 2024 рокуСправа № 160/22146/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації», в якій позивач з урахуванням позову на виконання вимог ухвали суду від 04.09.2023 року просить суд:

- визнати бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 - протиправною;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» здійснити розрахунок усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , яка звільнилась 01.05.2023 року,

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з дати звільнення - 01.05.2023 року по день прийняття рішення по справі на користь позивача, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю Державної установи «Центр пробації» щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року зазначена вище справа розподілена та 31.08.2023 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 04.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у Державної установи «Центр пробації»: засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію наказу про прийняття ОСОБА_1 на службу; копії наказів про присвоєння спеціальних звань ОСОБА_1 ; довідку про розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період часу з 01.12.2022 року по день звільнення; довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за період часу з 01.12.2022 року по день звільнення; копію особової справи ОСОБА_1 ; копію послужного списку ОСОБА_1 ; відомості (інформацію у вигляді довідки) коли саме з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок при звільненні; інші докази та документи, які на думку відповідача мають значення для вирішення цієї справи; письмові та вмотивовані пояснення чи зверталася ОСОБА_1 із рапортом щодо отримання компенсації за належні до видачі предмети речового майна (в разі звернення подати засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію такого рапорту); письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування та виплати суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з дати звільнення - 01.05.2023 року. Витребувано у ОСОБА_1 : письмові докази щодо отримання нею заробітної плати на день звільнення (або після дня звільнення); письмові та вмотивовані пояснення щодо подання (неподання) рапорту задля отримання компенсації за належні до видачі предмети речового майна; письмові та вмотивовані пояснення щодо строку звернення до суду із позовною заявою щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, коли саме отримана заробітна плата? Судом зобов`язано витребувані докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 20.10.2023 року. Судом попереджено Державну установу «Центр пробації» та ОСОБА_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року у задоволенні клопотання представника Державної установи «Центр пробації» Волощенко Наталії Вікторівни про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено повністю. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху. Позивачу надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначення причин його пропуску із наданням підтверджуючих обставини доказів) та відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду; оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі 160/22146/23 на 10 (десять) робочих днів з дня отримання ухвали. Повторно направлено ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року про залишення без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 19.10.2023 року від представника позивача адвоката Кожевнікова Олександра Миколайовича 28.12.2023 року надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду та квитанцію про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн.

Аргументи даного клопотання зводяться до того, що у зв`язку із хворобою та проведенням оперативного втручання та довгим лікуванням ОСОБА_1 , не мала змоги звернутися до суду з означеним позовом в строки передбачені чинним законодавством.

В період з 25.12.2023 року по 12.01.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.

Розглянувши вказані у клопотанні доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 5 статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною п`ятою статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578), за приписами пункту 2 якого речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі -речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Згідно з пунктом 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

При цьому, відповідно до пункту 28 Порядку № 578, у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.

Разом з цим, пунктом 23 Порядку № 578 передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.

З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.

Зазначена правова позиція висловлена в аналогічних правовідносинах Верховним Судом у постановах від 26.05.2021 у справі №380/5093/20, від 24.06.2021 у справі №380/6442/20, від 30.08.2021 у справі №520/7668/2020, від 12.10.2021 у справі №380/6200/20, від 23.06.2022 у справі №540/1951/20, від 23.06.2022 у справі №540/2001/21 та від 27.02.2023 у справі №560/8394/21.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Слід зазначити, що як на поважність підстав пропуску строку звернення до суду представник позивача посилається на те, що у зв`язку із хворобою та проведенням оперативного втручання та довгим лікуванням ОСОБА_1 , не мала змоги звернутися до суду з означеним позовом в строки передбачені чинним законодавством.

Так, до заяви про усунення недоліків представником позивача долучено копію медичного висновку про тимчасову непрацездатність №47АТ-6НРТ-Х9НЗ-М7ЕР від 24.01.2023 року, який свідчить про період непрацездатності ОСОБА_1 з 24.01.2023 року по 03.02.2023 року: копію направлення на паталогогістологічне дослідження від 24.01.2023 року; копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2009 за період з 24.01.2023 року по 03.02.2023 року від 03.02.2023 року.

Разом з цим, відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 року № 161/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 27.02.2023 року та саме з моменту звільнення позивач був обізнаний про виникнення у відповідача обов`язку з приводу проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно після звільнення.

Тобто доводи позивача щодо поважності підстав пропуску строку звернення до суду через хворобу позивача судом до уваги не беруться, оскільки період непрацездатності ОСОБА_1 з 24.01.2023 року по 03.02.2023 року припадає до звільнення позивача зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) тобто до 27.02.2023 року.

Відтак, кінцевим днем звернення до суду було 29.03.2023 року, натомість позивач звернулася з даним позовом лише 30.08.2023 року, тобто із пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, будь-яких об`єктивних перешкод щодо неможливості своєчасно (в межах місячного строку з моменту звільнення) звернутися до відповідача із запитом щодо проведених виплат сум грошового забезпечення в тому числі і компенсації за неотримане речове забезпечення позивач не навів.

Окрім того, із матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається будь-яких інших переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати її звільнення.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин на поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд ураховує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

То ж, у спірному випадку суд доходить висновку про неповажність вказаних представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду причин для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, що свідчить про те, що позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху після відкриття провадження.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Частинами 13-15 статті 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Водночас, за положеннями частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України також передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву у даній справі без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 240, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду та відмовити у задоволенні клопотання адвоката Кожевнікова Олександра Миколайовича про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник