Справа № 420/9545/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9545/23

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому заявив такі вимоги:

- визнати протиправними дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром після проведеного перерахунку, на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 №222/4/168/239/266;

- зобов`язати здійснити з 01.12.2019 виплату ОСОБА_1 нарахованої пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі справа №540/290/20 суд, зокрема, зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням проведених виплат.

Надалі, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі №540/811/21, суд зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.04.2019, на підставі довідки Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.02.2021 №8/1/452 з урахуванням посадового окладу 3 660,00 грн., окладу за військовим званням (старший лейтенант) 1 200,00 грн., надбавки за вислугу років 50% - 2 430,00 грн., надбавки за особливості проходження служби 100% - 7 290,00 грн., надбавки за роботу з таємними документами 10% - 366,00 грн., надбавки за класну кваліфікацію 7% - 256,20 грн., премії 130% - 4 758,00 грн.

Виконуючи вказані вище судові рішення, шляхом здійснення перерахунку пенсії, як зазначає позивач, ГУ ПФУ в Херсонській області обмежило її виплату 10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає таке обмеження протиправним, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно якої встановлено обмеження розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визначено, що положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Тому, позивач вважає, що з 20 грудня 2016 року, частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ застосуванню не підлягає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області, допущені при перерахунку ОСОБА_1 пенсії, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 540/811/21 від 09.04.2021 та на підставі довідки Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.02.2021 р. № 8/1/452 щодо обмеження її з 01.04.2019 пенсії максимальним розміром.

Зобов`язано здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 у справі № 540/811/21 та на підставі довідки Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.02.2021 № 8/1/452 про розмір грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання здійснити з 01.12.2019 виплату ОСОБА_1 нарахованої пенсії без обмеження максимальним розміром, суд відмовив.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись відповідними правовими висновками Верховного Суду, виходив з того, що частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Відтак, суд визнав протиправним обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ..

Суд першої інстанції підкреслив, що обмеження максимальним розміром пенсій призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною 5 статті 17 Конституції України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ГУ ПФУ в Херсонській області просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник указує, що норми Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон №3668-VI) є чинними, не скасовані і саме на підставі згаданого Закону з 01.01.2017 були внесені зміни до статті 43 Закону №2262-XII щодо обмеження розміру пенсійних виплат.

Отже, на переконання скаржника, під час проведення перерахунку пенсії позивача орган Пенсійного фонду цілком правомірно застосував передбачені статтею 2 Закону №3668-VI обмеження пенсії максимальним розміром.

Скаржник зауважує, що позиція суду першої інстанції щодо неправомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром, суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції щодо протиправності обмеження пенсії максимальним розміром.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію на підставі Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі №540/290/20) суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70 % сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018.

Суд зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі №540/811/21 суд визнав протиправною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки станом на 05.03.2019 від 08.02.2021 за вих.№8/1/452.

Суд зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.04.2019, на підставі довідки Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.02.2021 №8/1/452 з урахуванням посадового окладу 3660,00 грн., окладу за військовим званням (старший лейтенант) 1200,00 грн., надбавки за вислугу років 50% - 2430,00 грн., надбавки за особливості проходження служби 100% - 7290,00 грн., надбавки за роботу з таємними документами 10% - 366,00 грн., надбавки за класну кваліфікацію 7% - 256,20 грн., премії 130% - 4758,00 грн.

На виконання згаданого судового рішення ГУ ПФУ в Херсонській області провело перерахунок пенсії позивача, але виплату нарахованої пенсії обмежило максимальним розміром.

Вважаючи таке обмеження пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Так, предметом даного спору є правомірність обмеження виплати пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, максимальним розміром.

Відповідаючи на довід скаржника стосовно правомірності застосування положень Закону №3668-VI щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, колегія суддів виходить з такого.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі і вище Закон №2262-ХІІ) десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон №3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яка викладена в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Конституційний Суд України рішенням від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд виходив із того, що норми-принципи частини 5 статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини 1 статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надав оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин, наявна колізія між нормами Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Закону № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому, суб`єкт владних повноважень, у спірних правовідносинах, надав перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосував положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, можна констатувати, що вони явно суперечать один одному.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що Верховний Суд, розглядаючи спір з подібних правовідносин, у постанові від 16.12.2021 (справа №400/2085/19) дійшов висновку, що застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI. Тому, на думку Верховного суду, обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії особи, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-XII, є протиправним.

Також колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положення статті 6 КАС України встановлюють, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Наведене свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно того, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром порушує його право на пенсійне забезпечення, встановлене Законом №2262-ХІІ, а тому такі дії органу Пенсійного фонду є протиправними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо правомірності застосування положень Закону № 3668-VI, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, адже сам факт визнання таких положень неконституційними свідчить про протиправність їх застосування.

Також, на думку колегії суддів, є безпідставними є посилання пенсійного органу на постанову Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19, оскільки у вказаній справі вирішувалося питання перерахунку та виплати пенсії, призначеної, згідно положень частини 3 статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Натомість у справі, що розглядається, позивачу призначена пенсія на підставі Закону № 2262-XII, а тому, відповідно, висновки наведені у справі №580/234/19, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів враховує, що висновки суду першої інстанції відповідають позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04.07.2023 у справі №420/10528/21 та від 21.04.2023 по справі №380/8024/21.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.01.2024.