Справа № 200/5864/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року Справа№200/5864/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - 1-й відповідач) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - 2-й відповідач), відповідно до якого просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у переході на пільгову пенсію за Списком № 2 - протиправними;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області стосовно відмови ОСОБА_1 у переході на пільгову пенсію за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 року про перехід на пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020.

В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що за результатами розгляду поданої нею заяви щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) від 10.07.2023 року 2-м відповідачем прийнято рішення, яким було відмовлено у перерахунку пенсії з тих підстав, що позивачка на дату звернення із заявою не досягла 55-річного віку, який передбачений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із зазначеним вище рішенням позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на переведення з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) на підставі пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

1-й відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, 1-й відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення від 19.07.2023 року про відмову позивачці у перерахунку пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, у відзиві на позов 1-й відповідач зазначає про те, що позивачці відмовлено у перерахунку пенсії через відсутність на дату звернення із заявою необхідного пільгового стажу, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років.

Крім того, 1-й відповідач звертає увагу суду на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивачки щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) не розглядало та рішення по ній не приймало.

2-й відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5864/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Як видно з відомостей програмного забезпечення "Діловодство спеціалізованого суду", ухвалу суду від 02.11.2023 року було доставлено до електронного кабінету 2-го відповідача у підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 03.11.2023 року о 15 годині 08 хвилин.

Крім того, копію ухвали суду від 02.11.2023 року, разом із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, було направлено на електронну поштову адресу 2-го відповідача "", яка була зазначена позивачкою у позові та яка міститься на офіційному вебсайті 2-го відповідача (https://www.pfu.gov.ua/ko/).

Як вже було вказано, 2-м відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не надано.

Причин неподання відзиву на позов 2-м відповідачем суду також не повідомлено.

Положеннями частини 2 статті 175 КАС України установлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, , місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, є органами державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

10.07.2023 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) у порядку, визначеному нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

19.07.2023 року 2-м відповідачем, за наслідками розгляду заяви та доданих документів, було прийнято рішення № 29458/03-16 про відмову в перерахунку пенсії позивачці.

Як видно із цього рішення, 2-й відповідач дійшов висновку про відсутність у позивачки права на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за Списком № 2 з тих підстав, що позивачка на дату звернення не досягла 55-річного віку, який передбачений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Крім того, як вказано у спірному рішенні, "... в документах, доданих до заяви № 1789 від 10.07.2023 мають місце розбіжності з паспортними даними заявниці, а саме: диплом серії НОМЕР_3 від 29.06.1992 виданий на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції Донецької області".

Суд зауважує, що за змістом оскаржуваного рішення підставою для відмови позивачці у перерахунку пенсії стало саме недосягнення нею 55-річного віку, що вимагається пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (а не відсутність необхідного пільгового стажу та недосягнення 55-річного віку, як зазначається 1-м відповідачем у відзиві на позов).

Про прийняття 2-м відповідачем спірного рішення позивачку було повідомлено листом 1-го відповідача від 25.09.2023 року № 18426-18032/Б-02/8-0500/23.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Положеннями частини 1 статті 43 Закону № 1058-IV визначено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, та додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як установлено судом, позивачка, будучи особою, яка одержує пенсію по інвалідності, звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2).

Згідно з рішенням 2-го відповідача від 19.07.2023 року № 29458/03-16 позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії через недосягнення на дату звернення 55-річного віку, що передбачено пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

При цьому спірне рішення не містить жодних відомостей стосовно незарахування до трудового (страхового або пільгового) стажу позивачки якихось періодів або щодо відмови у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю у позивачки на момент її звернення необхідного пільгового стажу для переведення на пенсію за віком за Списком № 2, тобто недосягнення позивачкою на дату звернення 55-річного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, є фактично єдиною підставою для відмови у перерахунку пенсії.

За цих обставин судом у даному рішенні надається оцінка оскаржуваному рішенню на предмет відповідності критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, з точки зору конкретних, викладених у ньому, мотивів відмови позивачці у перерахунку пенсії та у межах заявлених по суті позовних вимог.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2023 року по 31.03.2024 року - не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на даних роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), відповідно до якого застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Так, згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ у вказаній редакції право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням передбаченого статтею 12 цього Закону віку на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною відносно тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи на відповідних посадах або від періодів роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, до осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (тобто після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, який визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.04.2015 року), та досягли віку, визначеного цією нормою Закону, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Згідно з наданим до справи розрахунком стажу позивачки (форма РС-право) загальний (страховий) стаж позивачки становить 28 років 11 місяців 15 днів, при цьому до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 зараховано періоди:

- з 20.01.1994 року по 27.12.2000 року - 6 років 11 місяців 8 днів;

- з 25.10.2001 року по 31.12.2003 року - 2 роки 2 місяці 7 днів;

- з 01.01.2004 року по 29.02.2004 року - 2 місяці;

- з 16.05.2016 року по 09.10.2016 року - 4 місяці 24 дні;

- з 28.02.2017 року по 08.10.2019 року - 2 роки 7 місяців 11 днів.

Отже, пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить більше ніж 10 років.

Як видно зі змісту трудової книжки позивачки серії НОМЕР_5 та підтверджується розрахунком стажу позивачки (форма РС-право), до 01.04.2015 року позивачка працювала за професіями (посадами), які є віднесеними до Списків № 2, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки до 01.04.2015 року.

Крім того, судом установлено, що вік позивачки на дату її звернення за перерахунком пенсії становив 50 років, що підтверджується записами про дату народження позивачки у паспорті громадянина України (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачка працювала за професіями (посадами), які є віднесеними до Списків № 2, які були чинними у відповідні періоди роботи позивачки до 01.04.2015 року, мала стаж роботи, передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення за перерахунком пенсії досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року).

Таким чином, на позивачку, при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального пенсійного віку.

З огляду на викладене, оскільки позивачка працювала до 01.04.2015 року на посадах, віднесених до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення із заявою щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на переведення на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 19.07.2023 року № 29458/03-16, яким позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У своїй позовній заяві позивачка просить суд, серед іншого, визнати протиправними дії 2-го відповідача щодо відмови у переході на пільгову пенсію за Списком № 2.

Одночасно позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 2-го відповідача (не вказуючи реквізитів рішення) про відмову в призначенні пенсії за її заявою від 10.04.2023 року (мають місце помилки у назві рішення та у даті заяви).

При цьому позивачка просить суд зобов`язати вчинити дії щодо повторного розгляду її заяви від 10.07.2023 року про перехід на пільгову пенсію (Список № 2) 1-го відповідача, який не здійснював розгляд заяви позивачки та не приймав рішень за наслідками її розгляду.

Суд зауважує, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення.

Отже, за наявності рішення 2-го відповідача стосовно відмови позивачці у переході на пільгову пенсію за Списком № 2, як результату вчинення ним певних дій, визнання цих дій протиправними не є необхідним способом захисту порушених прав, отже, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

У цьому разі необхідними, ефективними і достатніми способами захисту і відновлення порушених прав позивачки є визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачки та зобов`язання, зокрема, повторно розглянути заяву позивачки щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2).

Як зазначається у позові та не заперечується 1-м відповідачем, заяву щодо переходу з пенсії по інвалідності на пільгову пенсію за віком (Список № 2) було подано позивачкою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Згідно з абзацом 13 пункту 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі заява була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, про що свідчить зміст оскаржуваного рішення.

Тобто розгляд заяви позивачки від 10.07.2023 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Отже, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За даних обставин пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено фактичних та юридичних підстав, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

Враховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивачки і реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України і частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.07.2023 року № 29458/03-16 стосовно відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 року про перехід на пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020.

У задоволенні решти позовних вимог та у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із застосуванням частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція від 13.10.2023 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши положення частини 2 статті 9, статті 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії щодо 2-го відповідача, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань 2-го відповідача на користь позивачки підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

Керуючись приписами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постановою правління Пенсійного фонду "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.07.2023 року № 29458/03-16 стосовно відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 10.07.2023 року про перехід на пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020.

У задоволенні решти позовних вимог та у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складене 11 січня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч