Справа № 520/30128/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р. № 520/30128/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Збройних Сил України), треті особи - Військова частина НОМЕР_2 , Військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним Рішення від 13.09.2023 Військової частини НОМЕР_1 про фактичну відмову у задоволенні вимог Рапорта від 10.08.2023 Начальника групи розвідки штабу 122 об ТрО 113 обр ТрО ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 здійснити розгляд Рапорта від 10.08.2023 Начальника групи розвідки штабу 122 об ТрО 113 обр ТрО ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з обґрунтуванням, яке було покладено в основу відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 10.11.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзиви на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

Представником Військової частини НОМЕР_1 через підсистему Електронний суд до канцелярії суду 27.11.2023 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У період з 01.01.2024 по 15.01.2024 суддя Панов М.М. перебував у щорічній відпустці, тому вирішення вказаного питання здійснюється в перший робочий день після відпустки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , лейтенант - начальник групи розвідки штабу НОМЕР_4 об ТрО НОМЕР_5 обр ТрО, який був мобілізований у зв`язку із загальною мобілізацією, проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_3 .

10.08.2023 ОСОБА_1 був поданий рапорт до Військової частини НОМЕР_3 за допомогою засобів поштового зв`язку шляхом направлення відповідного листа з описом вкладення, до якого входив рапорт звільнення його з військової служби в запас Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

18.09.2023 представником позивача була отримано листа військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2023 №1542/9287, з якої стало відомо, що рапорт ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання через невірно вказану причину звільнення згідно з чинним законодавством України, в наданих документах відсутній медичний висновок медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю, обов`язкова наявність якого передбачена підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Постановою КМУ «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013.

Вказаним листом відповідача ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вимог рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у звільненні з військової служби відповідно до п.п. "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служби", вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 18.08.2023 №541/2023, від 06.11.2023 №734/2023.

Відповідно до п. 2, 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України» військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України «Про правовий режим воєнного стану» визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частиною 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом врегульовані пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Законом № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до зазначеного, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації звільняються:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 - військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Окрім того, відповідно до Додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Так, відповідно до п. 5 зазначеного Переліку, для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Таким чином, норми Інструкції №170 передбачають, що перелік сімейних обставин або інших поважних причин, через які військовослужбовці мають право звільнитися з військової служби повинні бути затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413.

В свою чергу, відповідно до зазначеної вище постанови КМУ № 413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: ..., необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, для звільнення з військової служби позивач мав підтвердити необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю саме відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Суд зазначає, що згідно із п.п. 3, 4, пп. 1 п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2019 № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

При цьому, відповідно до п. 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ порядку №189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.

Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК.

Таким чином, на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, командування військової частини НОМЕР_1 діяло правомірно, а позивач, враховуючи відсутність в додатках до рапорту висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що громадянка ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, не може бути звільнений з військової служби.

В свою чергу, в діях командування військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка протиправна поведінка, стосовно позивача, під час розгляду його рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами.

Судом встановлено, що В.о. Директора Департаменту медичних послуг Міністерства охорони здоров`я України у своєму листі від 04.09.2023 зазначив наступне:

«Усім решта потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікарі та лікарсько-консультативні комісії, що підтверджують відповідними висновками:

Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують постійного соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4о);

Висновок про наявність порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-2о), затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407;

Висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667».

Таким чином, потреба в соціальній послузі з догляду на непрофесійній основі та необхідність постійного стороннього догляду - різні поняття, та різні так звані «стани хворих осіб, які потребують тих чи інших послуг», що в свою чергу підтверджується різними довідками, за формами встановленими МОЗ України. Виходячи із даного листа, лікарська комісія медичного закладу має повноваження встановлювати необхідність постійного стороннього догляду особам з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, та видавати відповідний висновок за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

З урахуванням норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення позивача з військової служби імовірно могло б бути можливим у разі надання ним Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Однак, як вбачається в матеріалах справи, позивач у позовній заяві вказує, що ОСОБА_2 є невиліковно хворою, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися, потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із захворюванням: Ішемічна хвороба серця. Стабільна стенокардія III ф.кл., ризик високий, лікворно-венозна дистензія з вестибуло-атакичним синдромом.

Більше того, наданий позивачем медичний висновок ЛКК № 294 від 28.07.2023, не є висновком який складений за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, або за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України № 407 від 09.03.2021.

Також, суд зазначає, що наданий відповідачу позивачем медичний висновок ЛКК № 294 від 28.07.2023 складений в довільній формі, яка взагалі не передбачена жодним наказом Міністерства охорони здоров`я України.

З врахуванням того, що лист головного лікаря Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» окрім зазначених вище документів містить також форму первинної облікової документації № 080-3о, яка встановлює наявність різного роду захворювань у дитини, даний лист також не може бути розцінений як доказ того, що позивач, з врахуванням доданих документів до рапорту на звільнення, має передбачене Законом право на звільнення з військової служби.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а, отже, відмова Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні вимог рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами прийнята правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (Регіональне управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Збройних Сил України) (49044, м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, б. 71, ), треті особи - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов