Справа № 120/2453/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2024 р. Справа № 120/2453/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 02 березня 2023 року №90, яким майора ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та призначено на посаду начальника групи розвідки штабу 411 окремого стрілецького батальйону, ВОС - 0940003.

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вважає протиправним наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 02 березня 2023 року №90, оскільки його переміщення на іншу військово-облікову спеціальність здійснено без відповідної підготовки (перепідготовки) на дві посади нижче, без врахування досвіду служби на посаді кадрового офіцера, численних нагород за військову службу та наявності більше 8 (восьми) мобілізованих офіцерів, які могли б мати підвищення при такому переведенні.

Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 15.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 20.03.2023 позовну заяву прийнято до провадження суддею Богоносом М.Б. та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

07.04.2023 представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

10.04.2023 представник позивача подала заяву про зміну предмету позову, у якій просить суд викласти прохальну частину в наступному вигляді:

- визнати протиправним та скасувати пункт 11 параграфу 3 наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 02 березня 2023 року №90;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області з 03 березня 2023 року.

19.04.2023 представник Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надіслав пояснення на позовну заяву, у яких просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначає, що підставами для звільнення з займаної посади і призначення ОСОБА_1 є п. 82 та п. 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України 10 50 грудня 2008 року №1153/2008. Відповідно до п. 82 Положення допускається призначення військовослужбовців на нижчі посади. Окрім цього, відповідно підпунктом 6 п. 82 Положення передбачено, що призначення на посади здійснюється також у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду. Згідно абз. 2 п. 257 цього ж Положення передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Тому, представник вважає, що жодних правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді немає.

24.04.2023 представник позивача подала відповідь на пояснення. Вказує, що спірний наказ не містить чітко визначених абзаців 1-9 підпункту 3 пункту 82 Положення №1153/2008 підстав для звільнення позивача з посади і призначення його на нижчу посаду. Крім того, наказ не містить жодної інформації щодо того, на який період та на яких умовах, з яким обсягом повноважень позивач має продовжувати роботу на новій посаді, що призводить до юридичної невизначеності наказу. Також зазначає, що нова розвідувальна спеціальність не є спорідненою з тією на якій він працював раніше.

Ухвалою від 25.04.2023 заяву представника позивача про забезпечення позовну повернуто без розгляду особі, яка її подала, разом з доданими до заяви документами.

27.04.2023 представник позивача подала заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 28.04.2023 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

11.05.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що Положенням №1153/2008 визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 112 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії: неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують: потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Абзацом другим пункту 257 розділу XIV Положення №1153/2008 встановлено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Оскільки позивачем не зазначено та не доведено наявності однієї з підстав, відповідно до яких вимагається згода на переміщення по службі під час воєнного стану, тому відповідач вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.05.2023 представник позивача подала відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві. Вказує, що відповідач у відзиві наполягає, що ОСОБА_1 було увільнено та призначено на нижчу посаду відповідно до пп. 6 п. 82 Положення, однак сам наказ не містить конкретно визначеного підпункту пункту 82 Положення, при цьому відповідач не надає, а матеріали справи не містять будь-яких висновків, пояснювальних записок або матеріалів службового розслідування, які б перебували прийняттю оскаржуваного наказу. Крім того, зазначає, що з позивачем не було проведено бесіди (із складанням аркуша бесіди), не було роз`яснено інформації, визначеної Інструкцією №170.

Ухвалою від 15.06.2023 позовну заяву прийнято до провадження суддею Віятик Н.В.

03.07.2023 представник відповідача надіслав заперечення, у яких вказує, що відповідно до додатку 53 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (пунктів 21 розділу XI) затверджену наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022, де в зразку наказу про призначення (переміщення) на посади вказується лише про обов`язковість зазначення пункту Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, но не як не підпункту пункту Положення. Тому, посилання представника позивача на вимоги імперативного припису пункту 82 Положення про зазначення у тексті наказу мотивів та конкретних підстав призначення військовослужбовця на посади, як обов`язкової складової рішення є необґрунтованим, та як це непередбачено жодною нормою закону і тим більше не передбачено Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України. Також зазначає, що бесіда проводиться з військовослужбовцем у разі звільнення з військової служби, а позивач у свою чергу, не був звільнений та продовжує проходити військову службу.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України з 27.07.1998 та відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №185 від 19.07.2021 призначений начальником відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_2 .

Згідно до Витягу із Наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 02 березня 2023 року №90 (пункт 11), відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнено з займаної посади та призначено майора ОСОБА_1 , начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області начальником групи розвідки штабу 411 окремого стрілецького батальйону, ВОС 0940003. Зазначено, що призначається на нижчу посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад з шпк «майор» на «старший лейтенант».

Позивач, вважаючи п. 11 Наказу від 02 березня 2023 року №90 необґрунтованим, протиправним та таким, що прийнятий без дотримання вимог Положення №1153/2008, звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 09.04.1992 №2262-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Указом Президента України №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і обороні України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, постановлено введення в Україні воєнного стану з 5 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби, є Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 12 Положення №1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок видачі наказів по особовому складу регламентується Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 №280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за № 1407/38743 (далі, - Інструкція №280).

Так, пунктом 1 розділу Х цієї Інструкції визначено, що накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Відповідно до п.2 розділу X Інструкції №280 наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема:

призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності (крім зміни грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема зміни розміру посадових окладів (тарифних розрядів) та зміни рівня військової освіти за посадою), штатно-посадової категорії) та звільнення з займаних посад, переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

Правила складання наказів по особовому складу визначені розділом ХІ Інструкції №280.

Накази по особовому складу складаються державною мовою і підписуються посадовою особою, якій надано право призначати, переміщувати на посади, звільняти з посади, звільняти з військової служби, укладати і продовжувати строки контракту, виконувати інші дії, пов`язані з визначенням службового становища військовослужбовців. У разі відсутності зазначеної посадової особи право підпису надається особі, яка тимчасово її заміщує згідно з письмовим наказом (пункт 1 розділу ХІ).

Відповідно до п.11 цього розділу Інструкції №280 пункти наказів по особовому складу складаються в наказовій формі. У них послідовно без будь-яких скорочень вказуються такі відомості: військові звання, прізвища, власні імена, по батькові військовослужбовців, посади, які вони займають на час видання наказів, дійсні найменування військових частин, відповідно до штату (штатного розпису), командувань, видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил, до яких вони входять, а на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні,- у розпорядженні якої посадової особи вони перебувають, і остання посада, з якої їх зараховано у розпорядження. У наказах по особовому складу про призначення (переміщення), крім того, вказуються посади, на які військовослужбовці призначаються, номери військово-облікових спеціальностей за посадами, передбаченими штатами. Посади військовослужбовців, які вони займають на час видання наказу, не змінюються.

В силу вимог пункту 16 розділу ХІ цієї Інструкції примітки до пунктів наказів по особовому складу розташовуються під відповідними пунктами. У них, залежно від змісту пункту наказу по особовому складу, вказуються:

у наказах про призначення (переміщення) - рік народження, освіта, з якого часу військовослужбовець проходить військову службу (якщо були перерви, вказуються всі періоди проходження військової служби, у тому числі й проходження військової служби в інших військових формуваннях).

Абзацом 12 цього пункту визначено, що у примітках наказів по особовому складу про призначення (переміщення) військовослужбовців вказуються причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням, передбачене штатом військове звання за посадою, з якої переміщується, і військове звання за посадою, на яку переміщується.

Розділом IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення №1153/2008 регламентовані питання призначення на посади, звільнення з посад, а також питання переміщення військовослужбовців по службі в межах однієї військової частини або різних військових частин, граничні строки перебування на посадах, компетенції посадових осіб щодо видання відповідних наказів.

Відповідно до пп.1 п.81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Пункт 82 Положення №1153/2008 визначає причини і підстави призначення військовослужбовців на вищі, рівнозначні та нижчі посади.

Згідно з абзацом 2 пунктом 257 Положення №1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Пунктом 85 Положення №1153/2008 визначено, що просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників. Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.

Відповідно до п. 87 цього Положення особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді.

Сукупний аналіз зазначених норм Положення №1153/2008 свідчить на користь того, що в особливий період для доукомплектування Збройних сил України пониження військовослужбовця здійснюється без його згоди.

З відзиву відповідача встановлено, що підставою призначення позивача на нижчу посаду відбулося з підстав підпункту 6 пункту 82 Положення №1153/2008, а саме: у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що призначення на нижчу посаду в умовах дії особливого періоду для доукомплектування ЗСУ може здійснюватися без згоди військовослужбовця та відповідно до додатку 53 до Інструкції №280 у зразку наказу про призначення (переміщення) на посади вказується лише про обов`язковість зазначення пункту Положення, без уточнення підпункту.

Однак детальніше ознайомившись із зазначеним додатком 53, розміщеного в Інструкції №280 та дослідивши оскаржуваний Наказ від 02 березня 2023 року №90, судом встановлено, що оскаржуваний наказ не містить посилання на спільну директиву Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України та Плану переміщення військовослужбовців Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України. Натомість, міститься лише посилання про призначення на нижчу посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад з шпк «майор» на «старший лейтенант», з якого неможливо встановити на підставі якого саме рішення і якої посадової особи ОСОБА_1 призначено на нижчу посаду, що суперечить імперативним вимогам абз.12 пункту 16 розділу ХІ Інструкції №280, яким передбачено, що примітки до пунктів наказів по особовому складу розташовуються під відповідними пунктами; у них, залежно від змісту пункту наказу по особовому складу, вказуються: у примітках наказів по особовому складу про призначення (переміщення) військовослужбовців вказуються причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням, передбачене штатом військове звання за посадою, з якої переміщується, і військове звання за посадою, на яку переміщується.

Згідно з п.4.11 Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є:

на вищі посади - витяг із Резерву для просування по службі та (або) витяг із рішення колегіального органу, визначеного пунктом 4.1. цієї Інструкції, а в разі здійснення незапланованого переміщення - подання;

на рівнозначні посади - витяг із Плану переміщення на посади або у разі здійснення не запланованого переміщення - подання;

на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення - подання;

при зарахуванні на навчання до військового навчального закладу, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання - рішення приймальної комісії та комісії з розподілу і призначення випускників відповідно;

у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді - витяг із Плану переміщення на посади;

в умовах особливого періоду - документи, визначені пунктом 1.5 розділу І цієї Інструкції.

Подання підписується командиром військової частини й надсилається до служб персоналу вищого органу військового управління за підпорядкованістю.

Тобто, не зазначення в наказі причин призначення (переміщення) позивача відповідно до вимог, передбачених Положенням, позбавляє суд можливості дослідити наявність чи відсутність правових підстав для призначення позивача на нижчу посаду та перевірити обґрунтованість та вмотивованість прийнятого наказу у контексті спірних правовідносин.

Що стосується Плану переміщення на посади, то такий, в силу вимог пункту 4.10 Інструкції №170, складається для комплектування вакантних посад, а також посад, які планується вивільнити внаслідок звільнення і вибуття військовослужбовців із виключенням зі списків військової частини протягом календарного року.

До Плану переміщення на посади включаються посади:

які є неукомплектованими (за винятком посад, що комплектуються випускниками військових навчальних закладів тактичного рівня, і посад сержантського та старшинського складу, що комплектуються випускниками військових навчальних закладів і навчальних частин (центрів));

військовослужбовців, які включені до Плану переміщення на посади вищої номенклатури призначення;

військовослужбовців, які включені до плану звільнення;

осіб офіцерського складу, які вислужили граничні строки перебування на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України та які атестовані з висновком про призначення на інші посади;

військовослужбовців (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання сержантського і старшинського складу), які виявили ініціативу щодо призначення на нижчу на один ступінь посаду;

для призначення випускників військових навчальних закладів оперативно-стратегічного і оперативно-тактичного рівнів підготовки;

військовослужбовців, які затверджені кандидатами до направлення на навчання з виключенням зі списків особового складу військової частини;

військовослужбовців, які вислужили п`ятирічний строк проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702.

Комплектування посад, включених до Плану переміщення на посади, здійснюється військовослужбовцями, які:

зараховані у розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади;

були звільнені від займаних посад та повертаються в поточному навчальному році в Україну у зв`язку із закінченням строку проходження військової служби (підготовки) за кордоном;

є випускниками військових навчальних закладів оперативно-стратегічного (стратегічного) і оперативно-тактичного (оперативного) рівнів підготовки;

оцінені до призначення на інші посади;

вислужили п`ятирічний строк проходження служби в місцевостях з установленим строком військової служби.

Проєкт Плану переміщення на посади складається посадовими особами служб персоналу кожної номенклатури посад за існуючими посадами. Складений проєкт Плану переміщення на посади розглядається на засіданні відповідної комісії з питань проходження військової служби, визначеної пунктом 4.1 цього розділу, яка надає рекомендації щодо включення військовослужбовців до Плану переміщення на посади.

З урахуванням рекомендацій комісії з питань проходження військової служби проєкт Плану переміщення на посади подається для затвердження посадовій особі, яка має право призначення військовослужбовців на посади.

Як вже було встановлено судом, зі змісту спірного наказу, план переміщення на посади, не вказаний в якості підстави для його прийняття щодо позивача.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було. Такі вимоги є гарантією дотримання прав особи, зокрема, щодо якої прийнято рішення про призначення її на нижчу посаду.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд зазначає, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень, «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність спірного наказу критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності та правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України.

Таким чином, п. 11 наказу відповідача від 02 березня 2023 року №90 в частині звільнення позивача з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та призначення його на нижчу посаду є протиправним.

З урахуванням викладеного, спірний наказ у відповідній частині підлягає скасуванню в судовому порядку, а позивач - поновленню на попередньому місці служби та на відповідній посаді з 03 березня 2023 року.

У відповідності до абз. 2, 3 п. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога більш послідовний спосіб. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення. Натомість, факт порушеного права позивача знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Водночас, рішення суду в цій частині необхідно звернути до негайного виконання в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні, позаяк позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 параграфу 3 наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 02 березня 2023 року №90.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області з 03 березня 2023 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Командування військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; );

Третя особа: Вінницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Данила Галицького, 31, м. Вінниця, 21036; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна