Справа № 440/13468/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/13468/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії №61 від 21.03.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2023 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.07.1981 по 13.10.1981, з 22.02.2007 по 24.11.2015, з 09.12.2015 по 08.12.2016, з 15.12.2016 по 22.11.2018, з 05.12.2018 по 22.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії №61 від 21.03.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.02.2007 по 24.11.2015, з 09.12.2015 по 08.12.2016, з 15.12.2016 по 22.11.2018, з 05.12.2018 по 22.05.2020 в Російської Федерації. Позивач вважає, що припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), так само як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу його роботи, оскільки такий стаж набутий до прийняття таких рішень. Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи з 20.07.1981 по 13.10.1981 позивач вказує, що він не несе відповідальності за порушення порядку заповнення трудової книжки адміністрацією підприємства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/13468/23. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано докази від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

16 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на позовну заяву /а.с. 31-33/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді документів ГУ ПФУ в Харківській області до загального страховою стажу не зараховано період роботи з 20.07.1981 по 13.10.1981 згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зокрема, дописано наказ та дата наказу про звільнення. Зазначає, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058, при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991. Тому періоди роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 22.02.2007 по 24.11.2015, 09.12.2015 по 08.12.2016, з 15.12.2016 по 22.11.2018, 05.12.2018 по 22.05.2020 не були зараховані до страхового стажу позивача. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу страховий стаж позивача на момент звернення склав 26 років 01 місяць 03 дні, тоді як необхідний страховий стаж для призначення пенсії складає 30 років, у зв`язку з чим позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. У відзиві відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 18 жовтня 2023 року у справі №440/13468/23 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у справі №440/13468/23. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 , у тому числі, заяви ОСОБА_1 від 14.03.2023 про призначення пенсії за віком разом із усіма доданими до цієї заяви документами, відомості із системи персоніфікованого обліку щодо ОСОБА_1 , детальний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , встановлено строк для подання документів до суду до 27 жовтня 2023 року.

25 жовтня 2023 року до суду надійшли документи від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /а.с. 44-73/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторони, викладені у заяві по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

14.03.2023 громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5/, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Карлівського об`єднаного управління ПФУ) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з пакетом документів, перелік яких зазначено у розписці-повідомленні, які прийнято 14.03.2023 і зареєстровано за №576 /а.с. 55-58/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

21.03.2023 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 . Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №61, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 46-47/.

В обґрунтування цього рішення зазначено, що вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж заявника становить 26 років 1 місяць 3 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки запис внесено з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказам Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, а саме: з 20.07.1981 по 13.10.1981 - дописано наказ та дата наказу про звільнення. Вказано, що періоди роботи з 22.02.2007 по 24.11.2015, 09.12.2015 по 08.12.2016, з 15.12.2016 по 22.11.2018, 05.12.2018 по 22.05.2020 згідно трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані до загального страхового стажу заявника, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. Заявник не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 24.02.2026. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №61 від 21.03.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком та звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ в Харківській області №61 від 21.03.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 30 років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком (14.03.2023) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5/, досяг 60 років.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 3 дні /а.с. 63/, про що також зазначено в оскаржуваному рішенні.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 /а.с. 9-10, 13-15/ наявні такі записи:

- запис №3 - 20.07.1981 - позивач зарахований дизелістом (мотористом) бурових установок Ланнівської партії по 4 розряду Карлівської нафтогазрозвідувальної експедиції глибокого буріння Об`єднання "Полтавнафтогазгеологія" (підстава внесення запису: наказ №74-к від 31.07.1981);

- запис №4 - 13.10.1981 - позивач звільнений з роботи за статтею 36 пункту "3" КЗпП УРСР (у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії) (підстава внесення запису: наказ №93-к від 12.10.1981).

Не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно з трудовою книжкою з 20.07.1981 по 13.10.1981 у спірному рішенні вмотивовано тим, що у трудовій книжці позивача запис внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, а саме дописано наказ та дана наказу про звільнення.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Водночас статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників була затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, тоді як відповідач вказує у спірному рішенні про порушення вказаної Інструкції при внесенні запису до трудової книжки з 20.07.1981 по 13.10.1981, коли ця Інструкція ще не діяла, тому суд критично оцінює доводи відповідача у спірному рішенні про наявність порушень вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 27.07.1993 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 110 від 17.08.1993, при виконанні записів трудової книжки №3, №4, оскільки вказаний нормативно-правовий акт не має зворотної дії в часі.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.5 цієї Інструкції в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення, інші виправлення, виправлення виконується власником того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Таким чином, обов`язок щодо заповнення трудової книжки, внесення виправлення до трудової книжки вказаною Інструкцією покладався на адміністрацію підприємства, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача з 20 липня 1981 року по 13 жовтня 1981 року дизелістом (мотористом) бурових установок Ланнівської партії по 4 розряду Карлівської нафтогазрозвідувальної експедиції глибокого буріння Об`єднання "Полтавнафтогазгеологія". У трудовій книжці наявний відтиск печатки підприємства та підпис уповноваженої особи, якою внесено запис до трудової книжки.

Зазначена відповідачем обставина щодо дописання наказу та дати наказу про звільнення у даному випадку є формальною.

Таким чином, період роботи позивача з 20 липня 1981 року по 13 жовтня 1981 року дизелістом (мотористом) бурових установок Ланнівської партії по 4 розряду Карлівської нафтогазрозвідувальної експедиції глибокого буріння Об`єднання "Полтавнафтогазгеологія" підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , однак неправомірно не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 .

У трудовій книжці ОСОБА_1 наявні такі записи:

- 22.07.2007- прийнятий на посаду майстра (старшого) з капітального ремонту свердовин ТОВ "КНГ-СЕРИС" Російська Федерація Ханти-Мансійський АО м. Нягань, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава: наказ №18-л/с від 22.03.2007) (запис №22);

- 27.01.2008 - переведений на посаду інженера у виробничо-технологічний відділ (підстава: наказ від 27.01.2008 №10-л/с) (запис №23);

- 13.08.2012 - переведений на посаду заступника керівника відділу заключних робіт (підстава: наказ №185-л/с від 13.08.2012) (запис №24);

- 19.02.2014 - переведений на посаду начальника відділу заключних робіт (підстава: наказ №38л/с від 19.02.2014) (запис №25);

- 24.11.2015 - трудовий договір припинений відповідно до пункту 12 статті 83 Трудового Кодексу Російської Федерації у зв`язку із закінчення строку дозволу на право трудової діяльності у Російській Федерації (підстава: наказ №270 л/с від 24.11.2015) (запис №26);

- 09.12.2015 - прийнятий на посаду начальника відділу заключних робіт ТОВ "КНГ-СЕРИС" Російська Федерація Ханти-Мансійський АО м. Нягань, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава: наказ №283 л/с від 09.12.2015 (запис №27);

- 03.06.2016 - переведений на посаду начальника відділу заключних робіт для роботи на території Ямало-Ненецького автономного округу району Крайньої Півночі (підстава: наказ №122 л/с від 03.06.2016) (запис №28);

- 08.12.2016 трудовий договір припинений відповідно до пункту 5 частини першої статті 327.6 Трудового Кодексу Російської Федерації за закінченням строку дії патента (підстава: наказ №281 л/с від 08.12.2016) (запис № 29);

- 15.12.2016 - прийнятий начальником відділу заключних робіт для роботи на території Ямало-Ненецького автономного округу, район Крайньої Півночі ТОВ "КНГ-СЕРИС" Російська Федерація Ханти-Мансійський АО м. Нягань, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава: наказ №287 л/с від 15.12.2016) (запис №30);

- 22.12.2018 - звільнений відповідно до пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового Кодексу Російської Федерації за власним бажанням (підстава: наказ №266 л/с від 22.10.2018) (запис №31);

- 15.12.2018 - прийнятий на посаду начальника відділу заключних робіт ТОВ "КНГ-СЕРИС" Російська Федерація Ханти-Мансійський АО м. Нягань, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава: наказ №277 л/с від 05.12.2018 (запис №32);

- 01.05.2019 - переведений на посаду заступника начальника виробничо-технологічного відділу (підстава: наказ від 01.05.2019 №97 л/с) (запис №33);

-22.05.2020 - звільнений по пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації за власним бажанням (підстава: наказ від 22.05.2020 №111 л/с) (запис №34).

В оскаржуваному рішенні підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача слугувало також те, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21 березня 2023 року №61 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2023 пенсію за віком суд залишає без задоволення.

Водночас суд з метою ефективного поновлення прав позивача вважає за необхідне, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20 липня 1981 року по 13 жовтня 1981 року, з 22 лютого 2007 року по 24 листопада 2015 року, з 09 грудня 2015 року по 08 грудня 2016 року, з 15 грудня 2016 року по 22 листопада 2018 року, з 05 грудня 2018 року по 22 травня 2020 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2023 року про призначення пенсії за віком.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 11.09.2023 /а.с. 22/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 24/.

Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. (1073,60 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`зд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21 березня 2023 року №61 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20 липня 1981 року по 13 жовтня 1981 року, з 22 лютого 2007 року по 24 листопада 2015 року, з 09 грудня 2015 року по 08 грудня 2016 року, з 15 грудня 2016 року по 22 листопада 2018 року, з 05 грудня 2018 року по 22 травня 2020 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2023 року про призначення пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич