Справа № 560/20087/23
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

15 січня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виключенням зі стажу/невключення до стажу роботи ОСОБА_1 на посади судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 на посаді судді, який дає і право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, повний стаж роботи безпосередню на посаді судці - 23 роки 6 місяців 18 днів, а також період проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з моменту отримання права на його призначення (з 19.04.2023), виходячи із розміру 74% відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та проводити у такому розмірі відповідні нарахування і виплати щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці (з урахуванням фактично виплачених сум на момент ухвалення рішення по суті спору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем проведено перерахунок пенсії в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді зі зменшенням його стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, неврахувавши до такого стажу половину строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців 3 дні та період проходження строкової військової служби, що становить 3 роки 10 днів, а також стаж професійної діяльності до обрання на посаду судді, що становить 3 роки. Вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що суттєво погіршують його становище як судді у відставці, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому представник зазначив на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема вказано, що з 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довідного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону №1402-VIІІ. Враховуючи внесені зміни, позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди, що відповідає 23 рокам стажу судді. При проведенні такого перерахунку відсотки суддівської винагороди визначено від стажу на посаді судді, без врахування половини терміну навчання, періоду проходження військової служби та стажу роботи до призначення суддею. Також наголошено, що визначення загального стажу в тому числі стажу роботи на посаді судді відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України. Враховуючи наведене, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 24.11.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.07.1984 ОСОБА_1 03.05.1985 до 13.05.1988 проходив строкову військову службу, з 24.08.1988 по 30.06.1993 навчався на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім. І.Франка, а також позивач має стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

Указом Президента України №1246/99 від 30.09.1999 ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Кам`янець-Подільського міського суду Хмельницької області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України №2107-IV від 21.10.2004 обраний суддею Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області безстроково.

Указом Президента України №358/2004 від 23.03.2004 ОСОБА_1 був переведений на посаду судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.

Указом Президента України №358/2004 від 21.11.2007 ОСОБА_1 був переведений на посаду судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області.

Постановою Верховної Ради України №2758-IV від 02.10.2010 обраний на посаду судді Апеляційного суду міста Києва.

Рішенням XIV позачергового з`їзду суддів України від 14.03.2017 обраний членом Вищої ради правосуддя (строком на 4 роки).

Указом Президента України №297/20184 від 28.09.2018 ОСОБА_1 був переведений на посаду судді Київського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.04.2023 №367/0/15-23 позивач звільнений з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви у відставку і на підставі наказу голови Київського апеляційного суду відрахований зі штату суду з 21.04.2023.

26.04.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Головне управління Пенсійного фонду в м. Киїєві повідомило, що згідно з розрахунком стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 40 років 9 місяців 00 днів. Спеціальний стаж на посаді судді складає 23 роки 1 місяць 15 днів.

До стажу судді, який дає і право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, не зараховано період проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

Позивач, вважаючи, протиправними зменшення його стажу до 23 років, а застосування відповідачем положень частини 3 статті 142 Закону №1402-VIІІ - таким, що суперечить положенням статей 8 та 22 Конституції України, оскільки зменшує обсяг конституційних гарантій незалежності суддів, може стосуватися лише призначення, а не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з частинами 2-3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010№ 2453-VI (далі - Закон України №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України №2453-VI, зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-XIІ "Про статус суддів", (далі - Закон України №2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітраж і в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і Севастопольському міських судах. Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражі в у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, на час набрання чинності Законом України №2453-VI (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з пунктом 3-1 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 19.08.2021 у справі №369/2234/17 обставини яких є подібними, Верховний Суд дійшов висновку, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.07.1984 ОСОБА_1 до дня обрання на посаду судді, 03.05.1985 до 13.05.1988 проходив строкову військову службу (додатково підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 30.04.1985), з 24.08.1988 по 30.06.1993 навчався на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім. І.Франка (додатково підтверджується копією диплому серії НОМЕР_3 від 30.06.1993), а також позивач має стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

Вказані обставини відповідачем під сумнів не ставляться.

На підставі викладеного, позивач має право на зарахування до загального стажу роботи, який дає право на відставку, роботу безпосередню на посаді судці - 23 роки 6 місяців 18 днів, а також період проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

Також, Законом України від 12.07.2018 №2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Передбачені частиною 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого частину 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" слід тлумачити у такий спосіб, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Зазначена норма закону призвела до покращення правового становища позивача, оскільки дозволила зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Вказаний висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі №560/499/19.

За таких обставин, позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судці вперше - 3 роки.

Враховуючи викладене, стаж роботи на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж, складає загалом більше 32 років, що дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 74% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Окремо необхідно наголосити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) виключно Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Зазначена правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі №243/4794/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Згідно наведеного у рішенні Вищої ради правосуддя від 18.04.2023 №367/0/15-23 розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, загальний стаж, який дає право на відставку (станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення - 18.04.2023) становить 32 роки 1 день, з яких: 23 роки 6 місяців 18 днів - робота на посаді судді; 3 роки 10 днів - період проходження строкової військової служби; 2 роки 5 місяців 3 дні - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 3 роки - стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді.

Отже, доводи пенсійного органу, які не відповідають наведеному рішенню Вищої ради правосуддя в частині вирахування загального стажу роботи позивача як судді, який дає право на звільнення у відставку, за своєю суттю порушує вимоги частини 2 статті 19 Конституції України, оскільки таким чином пенсійний орган протиправно перебирає на себе повноваження Вищої ради правосуддя.

На підставі викладеного, дії відповідача щодо невключення до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби (3 роки 10 днів), половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (2 рік 05 місяців 3 дні) та стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду народного судді (3 роки) є протиправними.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача, необхідним є саме зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи, як судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби (3 роки 10 днів), половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (2 рік 05 місяців 3 дні) та стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду народного судді (3 роки), а також провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту його призначення, виходячи із розрахунку 74 (сімдесят чотири) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виключенням зі стажу/невключення до стажу роботи ОСОБА_1 на посади судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 на посаді судді, який дає і право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, повний стаж роботи безпосередню на посаді судці - 23 роки 6 місяців 18 днів, а також період проходження строкової військової служби - 3 роки 10 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 3 дні; та стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді, - 3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з моменту отримання права на його призначення (з 19.04.2023), виходячи із розміру 74% відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та проводити у такому розмірі відповідні нарахування і виплати щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15 січня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 , код ЄДРПОУ - 42098368)

Головуючий суддя В.В. Матущак