Справа № 160/3107/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 січня 2024 рокуСправа №160/3107/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/3107/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" (, 50069, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пр.Миру, будинок 54, квартира 23) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1) 49000, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, вулиця СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А), Державної податкової служби України (відповідач-2) (, 04053, місто Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8) (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення,-

УСТАНОВИВ:

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №160/3107/23, позов задоволено повністю, а саме:

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області №8178081/42116198 від 30.01.2023 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №1 від 26.12.2022 року, складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" ().

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкову накладну №1 від 26.12.2022 року складену Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" (), датою її фактичного отримання.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області №8178080/42116198 від 30.01.2023 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №2 від 26.12.2022 року, складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" ().

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкову накладну №2 від 26.12.2022 року складену Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" (), датою її фактичного отримання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" (, 50069, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пр.Миру, будинок 54, квартира 23) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" (, 50069, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пр.Миру, будинок 54, квартира 23) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №160/3107/23 набрало законної сили 05.07.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2023 року позивачем було отримано у Дніпропетровському окружному адміністративному суді виконавчі листи №160/3107/23.

23.11.2023р. до суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/3107/23, яка обґрунтована наступним.

Згідно довідки від 24.11.2023 року, адміністративна справа № 160/3107/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, направлена 26.09.2023 до Третього апеляційного адміністративного суду. Станом на 24.11.2023 року справа №160/3107/23 на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду не надходила.

Згідно довідки від 12.01.2024 року, 12 січня 2024 року адміністративна справа №160/3107/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення отримана відділом забезпечення виконання рішень суду та архівної роботи управління з організаційного забезпечення суду після розгляду Третім апеляційним адміністративним судом. У зв`язку з необхідністю розгляду заяви №1733вр-23/160/3107/23 про встановлення судового контролю судді Сидоренко Д.В. передано 12 січня 2024 року адміністративну справу № 160/3107/23 в 2-х томах та + матеріали апеляційного провадження.

В обґрунтування поданої заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/3107/23 зазначено, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року по справі №160/3107/23 відмовлено. Представники ТОВ «ГІРНИЧА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ» неодноразово зверталися до ДПС України з адвокатськими запитами про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі №160/3107/23, однак ДПС України обмежується формальною відпискою. В порушення вищевказаних норм рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року по справі №160/3107/23 залишається невиконаним. В даному випадку невиконання судового рішення є відвертим ігноруванням принципу обов`язковості судового рішення, грубим порушенням норм Кодексу адміністративного судочинства України, призводить до неправомірного втручання у господарську діяльність підприємства, створює перешкоди здійсненню підприємницької діяльності, призводить до матеріальних збитків та негативно впливає на ділову репутацію підприємства.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, розглянувши заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.373 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.08.2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано позивачу виконавчі листи по справі, в тому числі щодо зобов`язання ДПС зареєструвати податкові накладні в ЄРПН.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 1 ст.373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст.382 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.382 вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Водночас, судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно із ч.ч.2-4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічне викладене також в статті 14 КАС України.

В абз.3 п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, у Рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно із ст.1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим, суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч.1 ст.382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Суд зазначає, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

При цьому визначальним є те, чи існують достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.

Згідно Інформації про виконавче провадження (номер виконавчого провадження 72686975, дата відкриття 05.09.2023) стан виконавчого провадження вказано відкрито.

Відповідно до положень ч.2-3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На даний час, відсутні докази того, що в межах виконавчого провадження 72686975 приймалася постанова про закінчення виконавчого провадження внаслідок невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим, суд вважає заяву позивача про встановлення судового контролю передчасною, та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 250, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/3107/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірнича металургійна компанія" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Д.В. Сидоренко