Справа № 400/8802/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/8802/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 400/8802/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 26.06.2023;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017, виплаченої 26.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні з військової служби позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі №400/4697/22 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017, з врахуванням базового місяця січень 2008. Відповідачем 26.06.2023 на виконання вказаного рішення суду виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 47381,18 грн, однак в порушення ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відповідач не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та виплачена на підставі рішення суду. Також, відповідач зазначив, що сума індексації грошових доходів громадян була віднесена до доходів у Закон №2010 лише в редакції від 26.02.2021.

В свою чергу, у відповіді на відзив позивач наголосив про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 21 вересня 2023 року у справі № 400/8802/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду від 23.01.2023 по справі № 400/4697/22.

Зобов`язав Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_1 , код 08299180) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017 на виконання рішення суду від 23.01.2023 по справі №400/4697/22.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

суд першої інстанції залишив поза увагою те, що індексація грошових доходів громадян віднесена до доходів громадян, які мають разовий характер, відтак у відповідача відсутні обов`язок виплачувати компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 19.03.2014 по 10.03.2015 проходив військову службу у Первомайсько-Врадіївському об`єднаному районному військовому комісаріаті та з 11.03.2015 по 28.03.2017 у Первомайському об`єднаному міському військовому комісаріаті.

Наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 23 від 01.03.2017 позивач був увільнений з посади та вибув у розпорядження командира 42 окремого мотопіхотного батальйону 57 окремої мотопіхотної бригади (Донецька область).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 48 від 27.03.2017 позивач виключений із списків особового складу військового комісаріату і всіх видів забезпечення.

При відрахуванні зі списків особового складу позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017.

Рішенням суду від 29.09.2021 по справі №400/4891/21 визнано протиправною бездіяльність Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017; зобов`язано Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017.

На виконання рішення суду по справі № 400/4891/21 Миколаївським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 19.03.2014 по 28.03.2017 в сумі 8435,51 грн, враховуючи базовий місяць березень 2014 року та січень 2016 року.

28.07.2022 перераховано на картковий рахунок позивача 8435,51 грн.

Не погоджуючись з таким нарахуванням, позивач звернувся до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 по справі № 400/4697/22 зобов`язано Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 19.03.2014 по 28.03.2017, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

26.06.2023 Миколаївським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на виконання рішення суду по справі № 400/4697/22 перераховано на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення за період з 19.03.2014 по 28.03.2017, з урахуванням виплачених сум, у сумі 47381, 18 гривень.

Однак, на переконання позивача, відповідач повинен був здійснити виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, в зв`язку з чим 28.06.2023 звернувся із заявою, однак відповіді не отримав.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, з вини якого не було вчасно нараховано та виплачено позивачеві грошове забезпечення, повинен здійснити виплату такого грошового забезпечення з одночасною виплатою суми компенсації.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон № 2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону № 2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159).

Пункти 1, 2 Порядку № 159, подібні за змістом положенням Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відтак, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050 та в п.4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16, від 04 квітня 2019 року у справі № 159/1615/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 2-а-1/11 та від 31 серпня 2021 року у справі № 264/6796/16-а.

Таким чином, відповідач, з вини якої не було вчасно нараховано та виплачено позивачеві грошове забезпечення, повинен здійснити виплату такого грошового забезпечення з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата позивачу суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості грошового забезпечення, є порушенням прав позивача на отримання такої компенсації.

Таким чином, оскільки у цій справі позивач звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-III, однак відповідач відмовив позивачу у такій виплаті, то правові підстави останнього у зверненні до суду є обґрунтованими.

Враховуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апелянт в апеляційній скарзі наголошує на тому, що індексація грошових доходів громадян віднесена до доходів громадян, які мають разовий характер, відтак у відповідача відсутні обов`язок виплачувати компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Надаючи оцінку наведеним твердженням, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Стаття 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у розумінні Закону № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; та інші.

Так, колегія суддів вказує, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Нарахування індексації грошового забезпечення повинне здійснюватись у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Відповідно, у разі затримки виплати доходів, зокрема індексації, позивач набуває права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно Закону № 2050-ІІІ.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, вищевказані доводи апелянта є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 400/8802/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк