Справа № 420/18827/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18827/23

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М. Дата і місце ухвалення: 23.10.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №94 від 11.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до спеціального стажу період роботи у ТОВ «Новолог» на посаді докера-механізатора з 11.10.2017 по 30.06.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років згідно пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - з 03.07.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на власний розсуд трактує та викладає окремі приписи законодавства, а у своєму рішенні не зазначив підстави для відмови в призначенні пенсії за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 23.10.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що наявність у позивача спеціального страхового стажу на посаді докера-механізатора 20 років 2 місяці 2 дні повністю відповідає приписам пункту «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній на дату звернення апелянта із заявою про призначення пенсії. Також, апелянт звертає увагу, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку.

15.12.2023 р. до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначається, що відповідно до позиції Верховного Суду з аналогічних питань, при розгляді заяв про призначення пенсії за вислугу років враховуватися може виключно стаж, набутий до 11 жовтня 2017 року, тому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , звернувся із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області. За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

11.07.2023 року рішенням №94 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено позивачу у призначені пенсії за вислугу років. У відмові посилається на пункт 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункт «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У рішенні зазначено, що вік заявника на дату звернення складає 57 років, страховий стаж позивача становить 39 років 01 місяць 24 дні. Спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років складає 14 років 05 місяців 01 день, за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Новолог» видано довідку №393 від 30.06.2023 року ОСОБА_1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Довідкою №393 від 30.06.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у ТОВ «Новолог», у періоди з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року, виконував вантажно-розванатажувальні роботи в морському торгівельному порту за професією механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах.

Як вбачається з довідки, в період з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року позивач працював на посаді докера-механізатора та має спеціальний стаж 20 років 02 місяці 20 днів.

Крім того, в матеріалах справи, міститься Акт складений за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, який підтверджує період роботи позивача з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року на посаді докера-механізатора.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову зазначив, що спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", становив - 14 років 05 місяців 01 днів, тобто менше 20 років, а отже позивач не мав необхідного спеціального стажу у розмірі не менше 20 років, а тому прийшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є таким, що відповідає приписам чинного пенсійного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до змісту статті 52 вказаного Закону, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутрішньоміського сполучення).

Відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України №1788-XII (в редакції на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що позивач має право на пенсію за вислугу років, як особа, що працювала докером-механізатором, за наявності двох сукупних умов: досягнення віку 55 років та наявність відповідного стажу роботи.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УШ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-УШ.

Положення вказаних вище пунктів закону, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні оскаржуваних правовідносин керувався рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019.

Предметом розгляду Конституційного Суду України в даній справі було визнання неконституційними змін внесених до Закону України «Про пенсійне забезпечення», Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УШ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Змінами, внесеними Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788, підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок, зайнятих на визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д" статті 55 Закону № 1788 роботах; підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "є" статті 55 Закону № 1788; підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788.

Законом № 911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме:

1) 50 років - для працівників льотного і льотно-випробного складу (пункт "а" статті 54 Закону № 1788) відповідно до переліку посад, затвердженого в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України;

2) 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України;

3) 55 років - для артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів (пункт "ж" статті 55 Закону № 1788) за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене, Конституційним судом України визнано неконституційними внесені зміни, зокрема, до п. «г» ст. 55 Закону України № 1788-ХІІ в частині підвищення на п`ять років загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, як для чоловіків так і жінок; підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачеві пенсії за вислугою років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Також норма абзацу 2 п.16 розділу ХV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1058-1V, згідно якої положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (станом на 11.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії також неконституційною не визнавалась.

Відтак, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року, в даному випадку не менше 25 років, та спеціальний стаж у розмірі не менше 20 років, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Проте, як було встановлено судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, ГУ ПФУ зазначило, що у ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року не достатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

Так, згідно поданих позивачем документів загальний страховий стаж становить 39 років 1 місяць 24 дня, спеціальний стаж станом на 11.10.2017 року становить 14 років 05 місяців 01 днів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «г» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 440/1286/20, в якій касаційний суд висловив правову позицію, щодо можливості призначення пенсії особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", становив - 14 років 05 місяців 01 день, тобто ОСОБА_1 не мав необхідного спеціального стажу у розмірі не менше 20 років, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є таким, що відповідає приписам чинного пенсійного законодавства.

Доводи апелянта, що його стаж на посаді докера-механізатора складає понад 20 років, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, колегія суддів вважає такими, які ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права, оскільки при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в такій ситуації призначення пенсії ОСОБА_1 не може розглядатися як право власності в розумінні "виправданих очікувань" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законних сподівань" отримання права власності в розумінні вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно" відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Посилання апелянта на уточнюючі довідки, якими підтверджено особливі умови праці, колегія суддів не приймає до уваги та не надає їм правову оцінку, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання щодо зарахування або не зарахування зазначених апелянтом періодів праці до стажу позивача на таких підприємствах, а лише вказано про те, що спеціальний стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року є менше необхідних 20 років.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач не мав права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року його спеціальний стаж роботи був меншим ніж 20 років.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 січня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук