Справа № 320/34294/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року № 320/34294/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агенства з питань запобігання корупції про визнання протиправними дій та скасування висновку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі відповідач, Національне агентство), в якому просить:

- визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо здійснення моніторингу способу життя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проведеного у серпні 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати обґрунтований висновок Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку з виявленням ознак корупційного кримінального правопорушення -незаконного збагачення, відповідальність за яке передбачено ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він та його близькі особи мають лише законні джерела походження коштів і майна, жодних корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень не вчиняли. На час виникнення спірних правовідносин щодо моніторингу способу життя позивача, в системі нормативно-правових актів України відсутній чинний нормативно-правовий акт, яким затверджено порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування, а тому, на думку позивача, за відсутності такого порядку, дії відповідача щодо здійснення спірного моніторингу суперечать положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3. ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції».

Позивач вважає, що оспорюваний обґрунтований висновок складений відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є юридично нікчемним і не має під собою правових законних підстав та підлягає скасуванню судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву. Призначено судове засідання, з урахуванням відкладення дати його проведення, на 22.12.2023р.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи позивача щодо відсутності чинного нормативно-правового акту, яким затверджено порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування не є підставою стверджувати про протиправність дій відповідача. Також доводи позивача стосовно того, що за результатами здійснення моніторингу способу життя відсутні законні підстави для затвердження обґрунтованого висновку також є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Окрім того, відповідач стверджує, що позовна заява не містить обґрунтувань в чому полягало порушення прав та законних інтересів позивача і вважає, що оскаржуваний висновок не несе для нього жодних правових наслідків.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову.

В ході судового засідання суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Національним агентством з питань запобігання корупції на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 11, п.п. 11-1 ч. 1 ст. 12, ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» у серпні 2023 року проведено моніторинг способу життя заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника сектору комплектування Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України Галушка Д.О., про що останнього повідомлено листом від 08.08.2023 № 282-01/17789-23 та запропоновано надати обґрунтовані пояснення щодо джерел походження коштів, витрачених ним і його близькими особами на придбання перелічених в листі об`єктів майна.

ОСОБА_1 листом від 16.08.2023 № 22068/0/09-23 надав відповідачу пояснення щодо джерел походження коштів, які були враховані під час оформлення результатів моніторингу способу життя.

За результатами проведення вказаного виду фінансового контролю та з урахуванням наданих позивачем пояснень Національним агентством затверджено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією від 24.08.2023, саме незаконного збагачення, відповідальність за яке передбачено ст. 368-5 Кримінального кодексу України.

На виконання вимог абз. 3 ч. 7 ст. 12 та абз. 2 ч. 4 ст. 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» відповідач надіслав вищезазначений висновок до спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції - Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Не погоджуючись із діями Національного агентства щодо проведення моніторингу способу життя, а також з фактом затвердження обґрунтованого висновку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено повноваження Національного агентства, до яких належать, зокрема: 7-1) здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, зокрема: 11-1) ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Таким чином, законодавством чітко визначено коло повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції, зокрема, щодо здійснення контролю та перевірки декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування, вчинення відповідних дій при виявлені ознак корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень та необхідності складання висновку в разі виявлення таких правопорушень.

Особливості проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування встановлюються статтею 51-4 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з частинами 1-4 цієї статті Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.

Порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування визначається Національним агентством.

Моніторинг способу життя здійснюється із додержанням законодавства про захист персональних даних та не повинен передбачати надмірного втручання у право на недоторканність особистого і сімейного життя особи.

Встановлення невідповідності рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам є підставою для здійснення повної перевірки його декларації. У разі встановлення невідповідності рівня життя Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом.

У разі виявлення за результатами моніторингу способу життя ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, Національне агентство інформує про них спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обіймав посаду заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальника сектору комплектування Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України та відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На виконання вимог статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 14.02.2021 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік.

Відповідачем відповідно до статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» проведено моніторинг способу життя ОСОБА_1 та встановлено невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам.

На підставі абз. 1 частини четвертої статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» відповідачем листом від 08.08.2023 № 282-01/17789-23 повідомлено позивача про вказані обставини та запропоновано надати обґрунтовані пояснення щодо джерел походження коштів, витрачених ним і його близькими особами на придбання перелічених в листі об`єктів майна.

ОСОБА_1 листом від 16.08.2023 № 22068/0/09-23 надав відповідачу пояснення щодо джерел походження коштів, які були враховані під час оформлення результатів моніторингу способу життя.

За результатами проведення моніторингу способу життя позивача та його близьких осіб, з урахуванням наданих позивачем пояснень, відповідачем виявлено ознаки корупційного кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368-5 Кримінального кодексу України, які свідчать про незаконне збагачення ОСОБА_1 на суму 14 087 123,06 гривні, про що 24.08.2023 складено обґрунтований висновок.

В подальшому, на виконання вимог абз.2 частини четвертої статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» відповідач надіслав зазначений висновок до спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції - Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин в системі нормативно-правових актів відсутній чинний нормативно-правовий акт, яким затверджено порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування, а відтак Національне агентство не могло здійснювати такий вид фінансового контролю стосовно нього. Також позивач вказує, що стаття 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» не визначає такого порядку, а лише відсилає до нормативного акту, який має бути затверджений відповідачем.

Однак, з наведених вище положень статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» слідує, що Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Крім того, вказана норма кореспондується із пунктом 7-1 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції», яка передбачає повноваження Національного агентства здійснювати контроль та перевірку декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, а також проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування в порядку, визначеному цим Законом.

Тобто, відповідач діяв на підставі прямої норми Закону, що спростовує доводи позивача стосовно того, що відсутність окремого нормативного акту щодо порядку здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування є перешкодою для його проведення.

Більш того, абзацом 1 частини третьої статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачено створення окремого порядку здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування нормативно-правового характеру.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, твердження позивача з приводу того, що на час виникнення спірних правовідносин щодо моніторингу способу життя в системі нормативно-правових актів відсутній відповідний порядок не можуть бути підставою для визнання таких дій протиправними. До того ж, у даному випадку, Національне агентство при здійсненні моніторингу способу життя ОСОБА_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені пунктом 7-1 частини першої статті 11, пунктом 11-1 частини першої статті 12, статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції».

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення моніторингу способу життя ОСОБА_1 , проведеного у серпні 2023 року.

Окрім того, у позові ОСОБА_1 вказує, що у Національного агентства відсутні підстави для складання обґрунтованого висновку, оскільки статтею 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено лише дві правомочності відповідача у межах моніторингу способу життя: здійснення повної перевірки його декларації, а також інформування про виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Разом з тим, у частині сьомій статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено декілька видів правопорушень, які Національне агентство може виявити під час здійснення своїх повноважень, передбачених цим Законом, зокрема щодо контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Так, відповідно до абзаців 1 - 4 частини сьомої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено:

У разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду в порядку, визначеному Національним агентством.

У разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, вчиненого суддею, суддею Конституційного Суду України, протокол про таке правопорушення складає Голова Національного агентства або його заступник та направляє його до суду у визначеному законом порядку, а також інформує про це відповідно Вищу раду правосуддя або Голову Конституційного Суду України.

У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, вчиненого суддею, суддею Конституційного Суду України, обґрунтований висновок затверджує Голова Національного агентства або його заступник та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також інформує про факт затвердження такого висновку відповідно Вищу раду правосуддя або Голову Конституційного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку в межах спірних правовідносин Національним агентством за результатами проведення моніторингу способу життя позивача та його близьких осіб виявлено ознаки корупційного кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368-5 Кримінального кодексу України, які свідчать про незаконне збагачення.

Тобто, відповідачем виявлено ознаки іншого корупційного правопорушення, за наслідками якого абзацом 3 частини сьомої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено складення Національним агентством обґрунтованого висновку та надсилання його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

Суд зазначає, що складання відповідачем обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією прямо передбачено статтею 12 Закону України «Про запобігання корупції», тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, відповідач за результатами моніторингу способу життя ОСОБА_1 виконав покладений на нього Законом обов`язок щодо інформування спеціально уповноваженого органу, шляхом направлення відповідного обґрунтованого висновку до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Слід зазначити, що позивачем не оспорюється та не спростовується факт наявності у відповідача обов`язку інформувати правоохоронні органи про виявлені порушення за результатами здійснення фінансового контролю.

Щодо встановлення Національним агентством невідповідності рівня життя позивача та його близьких осіб, то відповідно до абз. 1 частини четвертої статті 51-4 Закону України «Про запобігання корупції» відповідач надав можливість позивачу надати обґрунтовані пояснення за таким фактом. Надані пояснення разом з документами були враховані під час затвердження обґрунтованого висновку та частково спростували виявлені ознаки щодо можливого незаконного збагачення.

Стосовно інших виявлених ознак кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, яке свідчить про незаконне збагачення, позивач не спростовував належними і допустимими доказами.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Як уже зазначалось вище, повноваження Національного агентства безпосередньо регламентовані статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції», з аналізу яких вбачається, що до компетенції відповідача не належить притягнення суб`єктів декларування до будь-якого виду відповідальності за результатами проведення моніторингу способу життя, що, у свою чергу, виключає можливість прийняття стосовно суб`єкта декларування рішення, яке може стати підставою для настання негативних наслідків та порушення прав, які потребують захисту та відновлення.

Таким чином, у Національного агентства відсутня владна управлінська функція по відношенню до особи на стадії формування оскаржуваного висновку, який складений відповідачем на виконання повноважень, передбачених пунктом 7-1 частини першої статті 11, абзацом 3 частини сьомої статті 12 Закону України «Про запобігання корупції».

Вимоги до змісту обґрунтованого висновку не передбачають визначення будь-яких обов`язків для суб`єкта декларування, встановлення строку виконання та види відповідальності. Таким чином, складення та затвердження обґрунтованого висновку немає на меті спричинення для суб`єкта декларування юридично значимих наслідків.

Між тим, затвердження обґрунтованого висновку та направлення його до спеціального уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не є беззаперечним свідченням про вчинення суб`єктом декларування кримінального правопорушення і не має на меті застосування будь-яких заходів кримінально-правового характеру. Так як правоохоронні органи розглядають обґрунтований висновок та за результатами такого розгляду приймають рішення щодо наявності або відсутності підстав для відкриття кримінального провадження, а також щодо вжиття інших необхідних дій кримінально-правового характеру.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що обґрунтований висновок це лише документ, що фіксує факт проведення моніторингу способу життя, містить виклад систематизованої інформації, отриманої під час його проведення і має інформаційний характер.

Водночас, ОСОБА_1 не вказав в чому саме полягає порушення його прав, свобод та інтересів внаслідок складення Національним агентством оскаржуваного висновку щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією від 24.08.2023.

Також позивачем не зазначено якого саме негативного впливу на репутацію державного службовця або громадянина йому було завдано внаслідок проведення моніторингу способу життя та затвердження обґрунтованого висновку, тобто не навів конкретних фактів, за яких вищевказаний моніторинг призвів до порушення його ділової репутації. Також, позивач не зазначив в чому конкретно полягає приниження його честі і гідності, які саме соціальні зв`язки були зруйновані та в чому полягає пониження його соціального статусу. Тобто в даному випадку вищевказане не підтверджується жодним доказом, а відтак не доводить обґрунтованості позовних вимог.

Суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, якщо такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо при розгляді справи не встановлено факту порушення прав чи інтересів позивача, то навіть у разі, якщо рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову та їх скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення своїх прав та інтересів внаслідок складання відповідачем оскаржуваного висновку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бульвар Миколи Міхновського, буд. 28; ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.