Справа № 295/11084/23
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №557127 від 07.08.2023 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на підставі оскаржуваної постанови від 07.08.2023 року до нього було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 та ст. 125 КУпАП, об`єднано ст. 36 КУпАП. За змістом постанови, 07.08.2023 року в м. Радомишль по вул. Міськради позивач керував транспортним засобом, наближаючись до пішохідного переходу на якому перебував пішохід не знизив швидкість та не дав дорогу пішоходу та при цьому були наявні сколи та тріщини на лобовому склі, чим порушив п.п. 6.3.5. ДСТУ 3649, п.п. 3.11, 13.1 ПДР України. Позивач вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодних порушень Правил дорожнього руху року ним не вчинено, а також відповідачем не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та наявність вини позивача у вчиненні такого правопорушення. ОСОБА_1 звертає увагу, що інспектором було порушено процедуру складення постанови, а саме інспектор виніс оскаржувану постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, крім того, не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішенні клопотання (зокрема, про відкладення розгляду у зв`язку з необхідністю залучення адвоката), а головне були дослідженні докази. Як зазначає позивач єдиним доказом вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова, інших доказів на підтвердження його вини інспектором надано не було, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 22.08.2023 року у зазначеній справі відкрито провадження, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника ГУНП в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що 07.08.2023 року інспектором СРПП ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Кузьмічем І.В. винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ст. 125 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Згідно з постановою, 07.08.2023 року о 13 год. 00 хв. в м. Радомишль по вул. Міськради ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не знизив швидкість та не дав дорогу пішоходові та при цьому були наявні сколи й тріщини на лобовому склу, чим порушив п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649, п.п. 31.1, 18.1 ПДР. Відповідач вказує, що причиною зупинки транспортного засобу стало те, що ОСОБА_1 не зупинився аби дати дорогу пішоходу, який вже перебував на пішохідному переході, чим створив небезпеку для пішоходу. Представник відповідача у відзиві зазначає, що оскаржувана постанова винесена у зв`язку з порушення позивачем ПДР, цей факт підтверджується матеріалами справи, фото та відео доказами, які є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення. Крім цього, представник зауважує на тому, що поліцейським були дотримані вимоги КУпАП при розгляді справи, ним було роз`яснено позивачу права, повідомлено про вчинене порушення, строки сплати штрафу, порядок оскарження постанови. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи, поліцейським вчинено не було, і, як наслідок, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови. До відзиву був долучений диск із відповідним відеозаписом.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодився із викладеними у відзиві обставинами та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач вважає, що ним пішоходу не була створена небезпека, оскільки транспортний засіб, що перебував під його керуванням, здійснив проїзд пішохідним переходом до того, як пішохід мав здійснити перехід даної ділянки проїжджої частити. ОСОБА_1 ще раз звернув увагу, що постанова була винесена без своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, а також наданий відповідачем відеозапис не є безперервним, а відтак не може бути належним і допустимим доказом у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2023 року поліцейським СРПП ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капралом поліції Кузьмічем І.В. винесено постанову серії БАД №557127 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП на позивача накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Як вбачається зі змісту постанови, 07.08.2023 року о 13 год. 00 хв. в м. Радомишль по вул. Міськради, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не знизив швидкість та не дав дорогу пішоходові та при цьому були наявні сколи та тріщини на лобовому склу, чим порушив п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649, п.п. 31.1, 18.1 ПДР України.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає, що порушення проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження (ст. 125 КУпАП).

Статтею 36 КУпАП визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

На позивача накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, надаючи оцінку діям відповідача інспектора, виходить з того, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні, допустимі, достовірні та достатні докази такого правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеної норми дає підстав для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст. 251 Кодексу.

Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що відповідачем не надано жодного доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, а саме, що водій керував транспортним засобом на лобовому склі якого були наявні сколи та тріщини.

Відтак, у даному спорі відповідачем не доведено правомірність та законність прийнятої інспектором постанови у частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП.

Разом з тим, за змістом п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

відповідно до пункту 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід тощо.

Пунктом 4.16 ПДР України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Аналіз вищевказаних норм законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП правопорушення відповідачем до суду надано диск з відеозаписом.

З доданого до відзиву відеозапису зафіксовано, що позивач керуючи транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, в той момент коли пішохід уже перебував на пішохідному переході та почав рух через проїзну частину, чим спростовується твердження позивача про не правомірність постанови про притягнення його до відповідальності за згаданою статтею КУпАП.

Таким чином, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог п. 18.1 ПДР України.

Висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №751/4821/17.

Крім цього, із дослідженого судом відеозапису, котрий був додатком до позову, вбачається, що гр. ОСОБА_1 заявлялось клопотання про право скористатися правничою допомогою та інспектор не заперечував щодо можливості позивача реалізувати таке право. Буквально через невеликий проміжок часу вже особисто ОСОБА_1 запропонував поліцейському скласти постанову. Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачене, зокрема частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення..

У свою чергу міркування позивача з приводу відсутності розмітки, яка б відділяла узбіччя від проїзної частини, розміщення поліцейського транспортного засобу за метр до пішохідного переходу на остаточне рішення суду не впливають.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та скасування постанови у частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП. В решті позов задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що наведені у заявах сторін по суті справи ключові аргументи отримали достатню оцінку.

Вирішуючи питання щодо стягнення сплаченого судового збору суд виходить з такого.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи те, що за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню 268,40 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 125, 245, 251, 258, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 90, 134, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову від 07.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 557127, винесену поліцейським СРПП ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Кузьмічем Ігорем Вікторовичем, у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, а також закрити провадження по справі в цій частині вимог.

В іншій частині постанову від 07.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 557127 залишити без змін.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду 15.01.2024.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Житомирській області, адреса: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, буд. 5/37, .

Суддя