Справа № 140/24747/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/24747/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 26.07.2023 № 302 о/с, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

23.07.2023 позивач відбув у щорічну чергову відпустку, яка мала б тривати до 02.08.2023. Однак наступного дня, 24.07.2023 о 22 год. 54 хв. отримав СМС-повідомлення про необхідність прибуття у Турійський відділ поліції о 08 год. 00 хв. 25.08.2023.

Після прибуття, виконуючий обов`язки начальника Турійського відділу поліції запропонував поїхати у Ковельське районне управління поліції та подати рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, але без дати, мотивуючи це тим, що ДБР відносно ОСОБА_1 порушило кримінальне провадження, та позивач подав такий рапорт. Проте, наступного дня рапорт був переписаний із зазначенням дати звільнення.

26.07.2023 начальник ГУ НП у Волинській області видав наказ № 302 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Позивач не погоджується із вказаним наказом, вважає його протиправним, оскільки не мав наміру та бажання звільнятись зі служби в поліції, а рапорт про звільнення за власним бажанням поданий внаслідок тиску та неправомірних дій керівництва Ковельського РУП.

Крім того, 23.08.2023 позивач перебував у відпустці, а відтак керівництво Турійського РВП не мало права викликати його на службу без згоди останнього, чим порушило вимоги частини одинадцятої статті 92 Закону № 580-VIII. Факт відсутності наміру звільнятись також підтверджується поданою позивачем заявою від 27.07.2023 про поновлення на роботі, на яку він отримав відмову, у якій рекомендовано взяти участь на службу в поліції та/або зайняття вакантної посади.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 17).

У відзиві на позовну заяву від 18.09.2023 № 598/26/01-2023 (а. с. 37-39) представник відповідача Добродій А.Р. позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного наказу, з яким позивач був ознайомлений та не висловив заперечень, а доводи позивача про те, що рапорт було подано під тиском, є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами.

В поданій до суду відповіді на відзив (а. с. 68-70) позивач з доводами відзиву не погодився та просить позов задовольнити з тих же підстав, що викладені у позовній заяві.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про виклик свідків відмовлено (а. с. 64-65).

Стосовно розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження суд зазначає про таке.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі № 640/594/20 дійшов таких висновків: у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України); якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України; за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження; скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд з підстави, встановленої пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, стосується тих випадків, коли суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, щодо якої процесуальний закон містить імперативні вимоги про розгляд за правилами загального позовного провадження.

Тільки те, що ця справа не є справою незначної складності ще не визначає процедури її розгляду (тобто за правилами загального позовного провадження). Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, немає. Скоріш навпаки, адже за відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України).

Аналіз частини другої статті 12 та частини другої статті 257 КАС України дає підстави для висновку, що крім малозначних справ у порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, за винятком справ, які обов`язково мають бути розглянуті в порядку загального позовного провадження. Перелік справ, що не можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, визначено у частині четвертій статті 12 та частині четвертій статті 257 КАС України.

Отже, оскільки ця справа не належить до справ незначної складності у значенні пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, однак заборони для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відсутні, тому враховуючи також передбачені частиною третьою статті 257 КАС України обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження (вказані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 460/6542/20, від 27.01.2022 у справі № 640/15957/20, від 30.06.2022 у справі № 640/27145/20, від 28.02.2023 у справі № 480/7097/20 та ін.).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період із 29.01.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в період з 07.11.2015 по 26.07.2023 у Національній поліції України, що підтверджується послужним списком (а. с. 40-53).

18.07.2023 ОСОБА_1 подав рапорт про надання частини чергової відпустки за 2023 рік строком 10 днів з 23.07.2023 (а. с. 54) та наказом начальника ГУ НП у Волинській області від 21.07.2023 № 295 о/с позивачу надано частину чергової відпустки за 2023 рік з 23.07.2023 по 01.08.2023 (а. с. 55).

В подальшому, ОСОБА_1 подав рапорт від 25.07.2023 про відкликання з відпустки у зв`язку із звільненням зі служби в поліції за власним бажанням (а. с. 56), та на підставі вказаного рапорту видано наказ начальника ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 303 о/с «По особовому складу», відповідно до якого у зв`язку із службовою необхідністю відкликано з відпустки за 2023 рік старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського районного управління поліції ГУНП, з 26.07.2023 (а. с. 57).

25.07.2023 ОСОБА_1 звернувся із рапортом (а. с. 58), в якому просив звільнити його зі служби в органах поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, з 26.07.2023, а також зазначив, що зобов`язується в день звільнення прибути до УКЗ ГУНП для отримання витягу з наказу про звільнення, трудової книжки та військового квитка.

26.07.2023 начальник Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області звернувся до начальника ГУ НП у Волинській області із поданням 26.07.2023 № 4060/51/01-2023 про звільнення ОСОБА_1 (а. с. 59).

26.07.2023, на підставі рапорту Квашука від 25.07.2023 та подання від 26.07.2023, видано наказ начальника ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0067327), поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (а. с. 60). На вказаному наказі є власноручний запис позивача від 26.07.2023 про ознайомлення, будь-які зауваження чи відмітки про незгоду із цим наказом відсутні.

02.08.2023 в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі ЄО) ГУ НП у Волинській області за № 1118 від 02.08.2023 було зареєстровано звернення ОСОБА_1 від 27.07.2023 (а. с. 10), та листом від 08.08.2023 № К-105/05/39-2023 відповідач повідомив позивача, що підстави для задоволення звернення в частині поновлення на службі відсутні (а. с. 11).

Відповідно до довідки ГУ НП у Волинській області від 06.09.2023 № 156 (а. с. 61) за період з травня 2023 року по червень 2023 року загальна сума доходу ОСОБА_1 становить 65685,87 грн.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Пунктом 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення № 114), передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII. Водночас, порядок звільнення з цієї підстави визначений також Положенням № 114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII у частині, що не суперечить Закону № 580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі № 21-241а14 висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.02.2020 у справі № 819/744/16, від 20.05.2020 у справі № 804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16, від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16.

Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою правозастосовною практикою, звільнення працівника поліції (за власним бажанням) є можливим у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Водночас для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення. За відсутності такої домовленості звільнення за власним бажанням, хоч і на підставі рапорту, не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що звільнення позивача відбулось на підставі рапорту ОСОБА_1 від 25.07.2023, у якій позивач власноручно зазначив дату звільнення 26.07.2023 (а. с. 58). В подальшому, було підготовлено подання про звільнення з поліції Квашука В.В. від 26.07.2023 № 4060/51/01-2023 (а. с. 59). На підставі вказаних документів видано наказ ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0067327), поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (а. с. 60).

Суд зазначає, що відповідач звільнив позивача наказом від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу», тобто до закінчення тримісячного строку, встановленого пунктом 68 Положення № 114, з огляду на те, що позивач самостійно у поданому рапорті вказав дату 26.07.2023 як дату звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням.

При цьому, позивач мав можливість звернутися до відповідача із відповідним рапортом про відкликання рапорту від 25.07.2023, проте до видання наказу про звільнення від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу» такого рапорту не подав, а у самому наказі позивач вчинив власноручний запис від 26.07.2023 про ознайомлення, будь-які зауваження чи відмітки про незгоду із цим наказом у позивача відсутні (а. с. 60).

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що наміру та бажання звільнятися у нього не було, що стверджується його заявою від 27.07.2023 (а. с. 10), оскільки така заява, яка була зареєстрована 02.08.2023, подана уже після видання оскаржуваного наказу від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу» та правового значення при вирішенні спору не має.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про незаконність його звільнення з огляду на перебування у відпустці, з якої він не міг бути відкликаний, оскільки у матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 25.07.2023 про відкликання з відпустки у зв`язку із звільненням зі служби в поліції за власним бажанням (а. с. 56), та прийнятий на його підставі наказ начальника ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 303 о/с «По особовому складу» про відкликання позивача з відпустки (а. с. 57). Отже, фактично відкликання позивача із відпустки відбулося за його ж рапортом, який наявний у справі (а. с. 56). У зв`язку із цим, суд відхиляє також викладені у відповіді на відзив доводи про те, що не пам`ятає, чи подавав такий рапорт.

Твердження позивача про вчинення відносно нього тиску та залякування під час написання рапорту на звільнення суд до уваги не приймає, оскільки ці доводи жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються. Навпаки, проведеною перевіркою фактів порушення службової дисципліни працівниками Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області під час звільнення позивача встановлено не було, про що свідчить лист ГУ НП у Волинській області від 08.08.2023 № К-105/05/39-2023 (а. с. 11). Крім того, зважаючи на вік позивача та його значний досвід роботи, суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що він міг піддатися незаконному тиску.

В матеріалах справи наявні власноручно написані рапорти позивача про відкликання з відпустки (а. с. 56), про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 26.07.2023 (а. с. 58), а також наказ ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції, на якому є власноручний запис позивача від 26.07.2023 про ознайомлення з наказом, будь-які зауваження чи відмітки про незгоду із цим наказом відсутні (а. с. 60). На думку суду, зазначені документи свідчать про волевиявлення позивача на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням на момент їх складання, та жодних документів, які були б подані позивачем до видання оскаржуваного наказу про звільнення та заперечували його волевиявлення звільнитися зі служби, матеріали справи не містять.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідно до наказу ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції за наявності фактичних та правових підстав, з дотриманням встановленого порядку, оскаржуваний у цій справі вказаний наказ є правомірними та таким, що прийнятий відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, доводи позивача про вчинення відносно нього тиску та залякування під час написання рапорту на звільнення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП у Волинській області від 26.07.2023 № 302 о/с «По особовому складу» та похідної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх