Справа № 320/12476/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про самовідвід судді

15 січня 2024 року №320/12476/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши заяву про самовідвід в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВКДКА від 23.02.2023 №11-005/2023;

- зобов`язати Вищу кваліфікаційну-дисциплінарну комісію повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 11.11.2022 №1 на рішення КДКА Житомирської області від 21.10.2022 про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 відкрито провадження в цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

У вказаній ухвалі, суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із цим позовом 09.04.2023, тобто з пропуском строку на звернення до суду. Позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що позивач отримав оскаржуване рішення лише 13.03.2023. Проте жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин щодо поважності причин пропуску строку на оскарження не надав. Таким чином, суд констатує, що звернувшись у 09.04.2023 до суду з позовом про скасування рішення ВКДКА від 23.02.2023 №11-005/2023, позивач пропустив тридцятиденний строк звернення до суду з цим позовом. Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Також, у зазначеній ухвалі суд вказав, що оскільки невідповідність позовної заяви вимогам частини 6 статті 161 КАС України виявлена судом після відкриття провадження у справі, позовну заяву ОСОБА_1 , належить залишити без руху на стадії судового розгляду. Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом повідомленням суд про інші підстави для поновлення строку з наданням доказів поважності причин пропуску такого строку.

У подальшому, до суду від представника позивача надійшла заява про відвід судді, яка мотивована незгодою позивача зі змістом та вимогами суду, викладеними в ухвалі від 15.08.2023. Позивач зауважив, що постановлення судом ухвали від 15.08.2023 про залишення позовної заяви без руху зумовило тимчасове відкладення розгляду справи.

Крім того, позивач вважає, що суддею Щавінським В.Р. безпідставно не прийнято рішення, у строк визначений ч. 1 ст. 258 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 відвід заявлений судді Щавінському В.Р. у справі №320/12476/23 визнано необґрунтованим та передано матеріали справи №320/12476/23 до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначено суддю Войтовича І.І. для розгляду заяви представника ОСОБА_1 - Кошлія Романа Васильовича про відвід судді в адміністративній справі №320/12476/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у задоволенні заяви представника позивача Кошлія Романа Васильовича про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Щавінського В.Р. в адміністративній справі №320/12476/23 відмовлено (суддя Войтович І.І.).

15.01.2024 суддя Щавінський В.Р. подав заяву про самовідвід, яка обґрунтована тим, що зокрема, із заяви представника ОСОБА_1 - Кошлія Романа Васильовича про відвід судді Щавінського В.Р., вбачається, що вона містить некоректні вислови щодо судді, які принижують його честь та гідність як судді.

Зокрема, представник позивача зазначає, що суддя прикриваючи свою незаконну бездіяльність та професійну недбалість, зловмисно затягує розгляд справи та надає очевидні незаконні переваги відповідачеві, а саме створивши надумані перешкоди у доступі позивача (особи з обмеженими можливостями, інваліда) до правосуддя. Також вказує, що суддею вигадані причини залишення позовної заяви без руху, які на думку представника позивача, є очевидно незаконними, цинічними і непропорційними та порушують права позивача на судовий захист та справедливий суд упродовж розумного строку.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст. 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як вбачається зі змісту заяви представника позивача про відвід судді, вона містить відверті образи на адресу головуючого судді, окремі частини та фрагменти заяви викладені в умисно принизливій, образливій формі, містять безпідставні звинувачення, які мають на меті заподіяння головуючому судді образи, приниження його честі, гідності та професійної репутації.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відтак, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді, та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le , Van Leuveni De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersac vs Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорі викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі ж самі висновки містяться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

Зокрема у рішенні у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", яким Європейський суд з прав людини вказав те, що у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Вимога "безсторонності", згідно з прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко проти України", "Фельдман проти України") характеризується двома критеріями: по-перше, суд (суддя) повинні бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи; по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто, суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Пунктом 2 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігачів могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Виходячи з цих принципів, суддя зобов`язаний заявити самовідвід для забезпечення принципу безсторонності судді, а не сприяти складенню протоколу про адміністративне правопорушення щодо заявника за неповагу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так як представником позивача у справі №320/12476/23 Кошлієм Романом Васильовичем умисно створені підстави та обставини за яких, у випадку продовження розгляду справи головуючим суддею Щавінським В.Р., може виникнути обґрунтований сумнів у безсторонності та неупередженості судді при розгляді вказаної справи, зокрема, що суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р. за створених представником позивача обставин, зможе ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у даній справі, хоча і не існує доказів в упередженості та зацікавленості судді, а тому, задля виключення сумнівів, суд дійшов висновку про задоволення самовідводу головуючого судді у даній справі.

Керуючись статтями 36, 39-41, 241-243, 248, 256, 294 КАС України, суд

у х в а л и в:

Заяву судді Київського окружного адміністративного суду Щавінського В.Р. про самовідвід у справі №320/12476/23 - задовольнити.

Матеріали адміністративної справи №320/12476/23 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Щавінський В.Р.