Справа № 520/29653/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 р. Справа № 520/29653/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.11.23 по справі № 520/29653/23

за позовом ОСОБА_1

до Східного апеляційного господарського суду

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2022 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка, апелянтка) звернудася до суду з адміністративним позовом до Східного апеляційного господарського суду (далі відповідач) в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй у період з 01.01.2021 по 01.09.2021 суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату їй недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 01.09.2021 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06,2016 №1402-УІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.012021 - 2270 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

24.10.2023 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду заяви про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду із зазначенням таких причин із необхідними доказами їх поважності.

06.11.2023 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та позовну заяву повернуто позивачці.

Позивачка, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка зазначила, що відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон України № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 по справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 ч. 1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

24.10.2023 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , в якій зазначено про необхідність усунення недоліків позову шляхом надання до суду заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із необхідними доказами їх поважності.

02.11.2023 до суду надійшло клопотання від позивача, на виконання вище зазначеної ухвали суду, про визнання поважними причинами пропуску строку для звернення та поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені позивачем з пропуском строку звернення до суду, підстави вказані в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду не є поважними. Враховуючи те, що з 01.07.2023 строк звернення до суду з позовними вимогами про виплату грошового забезпечення чи його складових обмежено трьома місяцями то суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, ч. 5 ст. 122 КАС України є спеціальною нормою у розв`язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в частині другій статті 122 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас, ч. 5 ст. 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

Спірні правовідносини виникли з приводу виплати позивачу суддівської винагороди у належному розмірі з 01.01.2021.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, конкретизувала предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлювала, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, і з цієї норми такий висновок прямо випливає.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи те, що на момент нарахування позивачці суддівської винагороди за спірний період, ч.2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, не обмежувався будь-яким строком, то колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Дані висновки відповідають правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 03.08.2023 по справі №280/6779/22.

Посилання суду першої інстанції на Законом № 2352-IX, яким внесено зміни до ст. 233 КЗпП України і що станом на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом стаття 233 КЗпП України не містить норми, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, колегія суддів вважає помилковими оскільки право позивачки на звернення до суду з позовними вимогами за період нарахування суддівської винагороди з 01.01.2021 по 01.09.2021 відповідно до положень ч.2 ст. 233 КЗпП України ( редакції чинній до 19.07.2022) не обмежено будь-яким строком.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає помилковими висновку суду першої інстанції про пропуск позивачкою строку звернення до суду та наявність підстав для повернення позову.

Як наслідок ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 по справі № 520/29653/23 - скасувати.

Справу № 520/29653/23 за позовом ОСОБА_1 до Східного апеляційного господарського суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк