Справа № 420/34127/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №351963 від 08.02.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року, та зобов`язати поновити посвідку серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року;

здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулась 10.12.2014 року до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою з додатками про надання дозволу на імміграцію в Україну з підстав того, що її чоловік ОСОБА_2 на підставі рішення №74.01-2000 від 12.10.2012 року отримала дозвіл на імміграцію в України, разом з їх спільними, на той час неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Далі, Відповідачем 08.02.2023 року складено Висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіка Азербайджан ОСОБА_1 . Підставою для прийняття Висновку про скасування дозволу на імміграцію вказано інформацію отриману від УДМС України в Одеській області в листі № 7401.5/10890-22 від 05.10.2022 року.

Та як наслідок, прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», тобто коли з`ясується, що дозвіл на імміграцію надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та висновки, які стали підставою для його прийняття є такими, що не відповідають дійсності, оскільки нею не було надано свідомо неправдивих відомостей про себе, підроблених документів або документів, що втратили чинність.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що ГУ ДМС України в Одеській області всебічно проаналізовано наявні матеріали особової справи і прийнято законне рішення від 08.02.2023 № 351963 про скасування громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

10.12.2014 громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з тим, що вона перебуває у шлюбі понад два роки з громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуває на території України у статусі іммігранта оскільки отримав дозвіл на імміграцію 12.10.2012 в УДМС в Чернігівській області та документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Після проведення перевірок визначених імміграційним законодавством і не виявленням підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію, 09.02.2015 ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення № 351963 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

18.02.2015 громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Рішенням Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області № 27-Д від 04.10.2022 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який видано 12.10.2012 року, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 (далі Позивач 2), ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 (далі - Позивач 3), ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», яке видано на підставі Висновку від 04.10.2022 року. У вказаному висновку стверджується, що Позивач порушив вимоги п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», а саме свідомо надав неправдиві відомості.

Листом Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області до ГУ ДМС в Одеській області скеровано лист № 7401.5/10890-22 від 05.10.2022 року з метою вжиття заходів передбачених законодавством України у відношенні ОСОБА_1 , оскільки у матеріалах справи про надання дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який видано 12.10.2012 року, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 містяться відомості щодо оформлення дозволу на імміграцію в Україну громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.02.2023 року начальником ГУ ДМС в Одеській області затверджено висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Р. Азербайджан ОСОБА_1 .

Зазначений висновком встановлено, що 05.10.2022 до Головного Управління ДМС України в Одеській області надійшло повідомлення від Управління ДМС у Чернігівській області №7401.5/10890-22 від 05.10.2022 про те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіка Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В матеріалах справи щодо надання дозволу на імміграцію громадянину Республіка Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з дітьми наявна інформація про оформлення дозволу на імміграцію громадянці Республіка Азербайджан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 18.02.2015 ГУ ДМС України в Одеській області документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Зважаючи на цю інформацію, 19.10.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийняті рішення №2377, №2389 та №2393 про скасування посвідок на постійне проживання громадянам Республіка Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Висновком від 08.02.2023 року рекомендовано:

скасувати рішення ГУДМС України в Одеській області від 09.02.2015 про надання громадянці Республіка Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію. Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.

Рішенням Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 08.02.2023 року № 351963 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» виданий 09.02.2015 року. Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року скасовано.

Позивач вважає, що зазначені рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області є протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують права позивача, а тому підлягають скасуванню та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі Закон України «Про імміграцію») та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положенням частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону України «Про імміграцію», особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно статті 1 Закону України «Про імміграцію» довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в`їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну

Частинами 2-4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно пункт 23 Положення № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Положення № 1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, з системного аналізу вище окреслених законодавчих приписів, зокрема, Закону України «Про імміграцію», та положень Порядку № 1983, вбачається, що, дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, окреслених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно з пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).

Судом встановлено, що 10.12.2014 громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з тим, що вона перебуває у шлюбі понад два роки з громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуває на території України у статусі іммігранта оскільки отримав дозвіл на імміграцію 12.10.2012 в УДМС в Чернігівській області та документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Після проведення перевірок визначених імміграційним законодавством і не виявленням підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію, 09.02.2015 ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення № 351963 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 08.02.2023 року № 351963 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію» виданий 09.02.2015 року. Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року скасовано.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 1,6 частини 1 статті 12 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; в інших випадках, передбачених законами України, водночас, з матеріалів справи вбачається, що з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання дозволу та посвідки на постійне проживання в Україні, не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містили недостовірних даних та не були підробленими, натомість підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем стало рішенням Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області № 27-Д від 04.10.2022 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який видано 12.10.2012 року, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», яке видано на підставі Висновку від 04.10.2022 року.

Суд зазначає, що на момент звернення позивача до ГУ ДМС в Одеській області про надання дозволу на міграцію позивачу дозвіл на імміграцію в Україну громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який видано 12.10.2012 року, разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» був чинним, а тому позивачем не було надано свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Таким чином, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 351963 від 08.02.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року підлягає скасуванню.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 64 Порядку №321 визначені підстави скасування посвідки територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав.

Так, підпунктом 1 пункту 64 Порядку №321 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Отже, підставою для скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року стало скасування Відповідачем дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що в даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити посвідку серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стосовно витрат на правничу допомогу позивачем зазначено, що остаточний розрахунок буде подано разом із доказами їх здійснення одночасно з поданням заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно ч.ч.3-5 ст.143 КАС України. У зв`язку з цим, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватися після надходження відповідної заяви позивача з доказами понесених витрат.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 351963 від 08.02.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014, ) поновити посвідку серії НОМЕР_1 від 18.02.2015 року.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко