Справа № 396зп-23/160
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2024 року м. Дніпросправа № 396зп-23/160
(суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року про задоволення заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо забезпечення позову до подання позовної заяви у справі №396зп-23/160,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 18 жовтня 2023 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить:

- вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Київській області № 792-р від 12.10.2023 року в частині анулювання ліцензії № 00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, терміном дії з 04.07.2019 року до 04.07.2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку НОМЕР_1 ) (місце проживання/реєстрацїї АДРЕСА_1 ), за адресою місцезнаходження провадження діяльності (оптової торгівлі пальним): АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішення у адміністративній справі;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, з терміном дії до 04.07.2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку ) місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_2 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Заява фактично обґрунтована тим, що анулювання ліцензій № 00190 на право оптової торгівлі пальним, терміном дії до 04.07.2024 року призведе до зупинення господарської діяльності заявника, що матиме невідворотні наслідки, в тому числі простою та збитків, несплати податків до бюджету та звільнення працівників підприємства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року заяву задоволено.

Суд, зупинив дію розпорядження Головного управління ДПС у Київській області № 792-р від 12.10.2023 року в частині анулювання ліцензії № 00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, терміном дії з 04.07.2019 року до 04.07.2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 за адресою місцезнаходження провадження діяльності (оптової торгівлі пальним): АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішення у адміністративній справі.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Київській області видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, з терміном дії до 04.07.2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_2 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвала суду мотивовано тим, що оцінюючи заяву про забезпечення позову, суд вважає наявними докази очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, як і того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Головне управління ДПС у Київській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її до апеляційного суду. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову є не співмірними із предметом спору. Також, скаржник зазначає про те, що зобов`язання відповідача видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 суперечить нормам матеріального права та приписам КАС України.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 , зокрема є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.12-13). ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію серії АЖ №078864 реєстраційний номер №00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі (а.с.14).

Розпорядженням Головного управління ДПС у Київській області № 792-р від 12.10.2023 року анульовано ліцензію № 00190 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, терміном дії з 04.07.2019 року до 04.07.2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 за адресою місцезнаходження провадження діяльності (оптової торгівлі пальним): АДРЕСА_2 у зв`язку з встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії (а.с.10-11).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового» коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (далі - Закон №481/95-ВР) анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання (стаття 3 Закону №481/95-ВР).

Таким чином, суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з оптової торгівлі пальним без відповідної ліцензії.

Таким чином, виходячи з приписів законодавства, а саме статті 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового» коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності напряму залежить від наявності діючої ліцензії.

Колегія суддів зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи та поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

За наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд першої інстанцій обґрунтовано вказав на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки анулювання ліцензії на оптову торгівлю пальним з моменту отримання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, тобто фактично призводить до повного зупинення господарської діяльності підприємця, що буде мати такі наслідки як: заподіяння фінансової шкоди заявнику (втрата прибутку від здійснення господарської діяльності), неможливість сплачувати заробітну плату та податки, неможливість виконання зобов`язань перед третіми особами щодо виконання вже укладених правочинів, розірвання ділових відносин з контрагентами та погіршення ділової репутації підприємства.

Таким чином, на переконання колегії суддів, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення та не є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, на що помилково вказує скаржник, як і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії на виробництво спирту етилового.

Правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів (анулювання ліцензії) вже була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 14 грудня 2021 року (справа №240/16920/21), від 15 квітня 2022 року (справа №440/6755/21), 13 липня 2022 року (справа №240/26736/21), від 11 січня 2023 року (справа № 640/10679/22), 29 серпня 2023 року (справа №160/9765/22, 22 серпня 2023 року (справа №120/10662/22) дійшов висновків, аналогічних до викладених колегією суддів у даній справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 не відповідає інститут забезпечення позову, оскільки таке зобов`язання фактично є відновленням права позивача на здійснення господарської діяльності за такою ліцензією без розгляду справи по суті.

Колегія суддів зауважує, що метою забезпечення позову є збереження існуючого становища, а не відновлення порушеного права, без встановлення у судовому порядку факту його порушення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: пунктами 1,2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі №396зп-23/160 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області видалити (виключити) запис про анулювання ліцензії № 00190 з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі №396зп-23/160 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва