Справа № 320/40313/23
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року № 320/40313/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и в:

01.11.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві, третя особа: Державна міграційна служба України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 23 серпня 2023 року номер: 9830 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ірану ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області повторно вирішити питання щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ірану ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем відмовлено у видачі посвідки на підставі пп. 7 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , тобто встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, а саме нібито надані неправдиві дані щодо місця проживання. Позивач звертає увагу, що в діях відповідача вбачається систематичний характер відмов громадянам Ірану, який абсолютно нічим не підтверджений, оскільки ОСОБА_1 абсолютно на законних підставах перебуває на території України, дійсно уклав шлюб зі своєю дружиною, проживає з нею разом, та разом виховує її дитину, при цьому працює на території України, всіляко підтримує Україну у війні, ходить на мітинги під посольство Ірану та засуджує такі дії власної країни по відношенню до України, яку щиро любить та залишається тут попри війну.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/40313/23 передана 07.11.2023 до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що на адресу надійшов лист від ГУ СБУ у м. Києві та Київській обл., у якому зазначалося, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, а тому рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі п.п. 7 п. 61 Порядку № 321 прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог законодавства, оскільки на адресу відповідача надійшов лист від ГУ СБУ у м. Києві та Київській обл. та в якому повідомлялося, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Ірану.

20.07.2023 позивач звернуся з заявою до Управління ДМС України у м. Києві та Київській області про обмін посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянкою України (на підставі шлюбу).

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області за результатом розгляду заяви позивача прийняло рішення № 9830 від 23.08.2023 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання проживання на підставі п.п. 7 п. 61 Порядку № 321.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 1 статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (надалі - Закон N 3773-VI) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який у тому числі встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону N 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 10 статті 4 Закону N 3773-VI передбачено іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

У частині 10 статті 5 Закону N 3773-VI зазначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною десятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідного державного органу, відповідального за виконання культурних, освітніх, наукових, спортивних, волонтерських програм, для участі в яких іноземець чи особа без громадянства прибули в Україну, або організації чи установи, що залучає до своєї діяльності волонтерів, інформація про яку розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, та копія свідоцтва про державну реєстрацію такої організації чи установи.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 322 від 25 квітня 2018 року (надалі - Порядок N 322).

Пунктом 21 Порядку N 322 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 61 Порядку N 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що контролюючий орган має право на підставі проведеної перевірки та після встановленого факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів відмовити в оформленні або видачі посвідки.

У оскаржуваному рішенні Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області зазначено про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку N 322.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірного рішення є інформація уповноваженого підрозділу Служби безпеки України про те, що дії позивача можуть нести загрозу національній безпеці.

Суд звертає увагу на те, що орган Міграційної служби зобов`язаний перевіряти відповідні обставини щодо осіб, що проживають/перебувають на території держави, оскільки вони мають або можуть мати значення в умовах воєнного стану з метою забезпечення інтересів держави, суверенітету, державної безпеки та оборони.

Позивачем фактично не зазначено в чому протиправність дій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, а його протиправність зводиться за твердженнями позивача до необґрунтованості та відсутності доказів на підтвердження інформації, викладеної в інформації від Служби безпеки України.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів оскарження дій Служби безпеки України, не зазначає про оскарження інформації, наявність відповідних звернень до органів МВС щодо безпідставності викладення в поданні інформації стосовно позивача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд доходить висновку, що спірне рішення прийняте в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо посилання позивача, що він виховує дитину з жінкою, з якою зареєстровано шлюб, судом не приймається до уваги, оскільки позивачем до матеріалів справи на час розгляду даної справи не надано жодних доказів взяття безпосередньої участі у вихованні дитини (дані прізвище та ініціали), як і дані про наявність взагалі дитини у житті позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем додано до позовної заяви копію свідоцтва про шлюб, проте дані про дружину приховано (замальовані коректором), а отже встановити реальність шлюбних відносин не є за можливим.

Також, в матеріалах справи відсутні дані про працевлаштування позивача та отримання доходів на території України.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то і розподіл судових не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.