Справа № 420/29300/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 24.06.2022 року №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.04.2023 року №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з електронного кабінету (https://cabinet.tax.gov.ua/) позивачу стало відомо, що ГУ ДПС з Одеській області складено податкові повідомлення-рішення: №0-1551 від 24.06.2022 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за нежитлове приміщення площею 649,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , за податковий період 2021 рік; №0-1551 від 05.04.2023 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за нежитлове приміщення площею 649,9 кв.м, за податковий період - 2022 рік.

Позивач не погоджується з вказаними рішеннями та зазначає, що нежитлове приміщення, за яке нараховано податок, належать йому на праві спільної сумісної власності з іншими особами,

Позивач вважає, що контролюючий орган неправильно застосував норму пп. 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України щодо визначення платника податку у разі перебування об`єктів житлової нерухомості у спільній сумісній власності кількох осіб, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 р, №108817931 та від 03.10.2018 р. № 140073475 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 649,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

22.12.2017 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (Покупці) укладений договір купівлі-продажу, реєстр, №1731, згідно якого продавець передає у власність (продає), а покупці приймають у власність (купують) 13/100 частки будівлі кабінного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 649,9 кв.м. Об`єкт в цілому складається з будівлі кабінного цеху літ. «Е», загальною площею 5036,7 кв.м,

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2018 р. № 140073475 у вересні 2018 року належну ОСОБА_1 і ОСОБА_2 частику будівлі кабінного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділено в натурі та зареєстровано як окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлове приміщення площею 649,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без визначення часток. Поділ приміщення в натурі між співвласниками не здійснювався.

24.06.2022 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік.

05.04.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1551, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав до ГУ ДПС в Одеській області скаргу від 08.09.2023 року, в якій просив скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення.

ГУ ДПС в Одеській області листом №42273/6/15-32-24-07-10 від 05.10.2023 року за результатами розгляду скарги, повідомило позивача про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 6.1. статті 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.4 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку. Так, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Отже, згідно приписів п.п. 266.1.2 «б» п.266.1 ст.266 ПК України право визначення особи, яка є платником податків, належить саме співвласникам об`єкту житлової нерухомості.

Так, Верховним Судом в постанові від 19 лютого 2019 року по справі №819/1622/16 зазначено: «Як зазначено судом апеляційної інстанції докази згоди решти співвласників квартири щодо позивача як платника податку відсутні. Саме аналіз цього підпункту, зумовив висновок про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки співвласники мають спільну сумісну власність на один об`єкт, не поділений в натурі (трикімнатну квартиру), загальною площею 94,5 кв.м., що унеможливлює визначення податкового зобов`язання щодо кожного з співвласників пропорційно тієї частки, яка їм належить. Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.».

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 р, №108817931 та від 03.10.2018 р. № 140073475 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 649,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, позивач є співвласником об`єкту житлової нерухомості, який перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено надання згоди співвласників вказаної квартири на те, що позивач є платником податку.

Так, Головним управлінням ДПС в Одеській області самостійно, всупереч приписів п.п. 266.1.2 «б» п.266.1 ст.266 ПК України, визначено, що саме позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, серед інших співвласників нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, податковим органом не правомірно визначено в якості платника податку ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №0-1551 від 24.06.2022 року та №0-1551 від 05.04.2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень та на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду доказів про правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З урахуванням доводів позову, тієї обставини, що наданий строк для відзиву сплинув, та станом на 10.01.2024 року відзив на позов до суду не надійшов, згідно автоматизованої системи діловодства суду по справі не зареєстровано будь-яких клопотань, заяв відповідача, суд кваліфікує неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем подано до суду клопотання про стягнення судових витрат, а саме: сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 15 200,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 15200,00 грн., суд дійшов наступного висновку.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у справі № 420/29300/23 надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.10.2023 року, акт приймання передачі наданої правової допомоги №1 від 13.11.2023 року, платіжну інструкцію від 10.10.2023 року на суму 15200,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Визначаючи суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч.5 ст. 134 КАС України суд враховує, що дана справа є справою незначної складності; розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з урахуванням наведеного при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, що узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного суду від 08.04.2020 р. по справі №922/2685/19.

Дослідивши матеріали справи, надані до суду представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 15 200,00 грн. не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг).

За результатами надання правової допомоги складено акт надання правової допомоги, в якому вказано обсяг наданої адвокатом правової допомоги та вартість.

Відповідно до вказаного акту надано наступну правову допомогу:

- консультація з адвокатом з питань оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області від 05.04.2023 року № 0923056- 2407-1551 та від 24.06.2022 року № 0-1551 1 год., вартість 2000,00 грн.;

- підготовка та складення Адвокатом позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 5 год. вартість 10 000,00 грн.;

- подання Адвокатом до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 0,5 год. вартість 1000,00 грн.;

- підготовка та складення Адвокатом заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 420/29300/23 та направлення заяви іншим учасникам 1,5 год. вартість - 2200,00 грн.

Щодо надання консультації заявнику, подання позову до суду - це фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать до стягнення.

Щодо написання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вартість якої складає 2200,00 грн., то вказана вартість є значно завищеною, оскільки такі заяви є шаблонними та не потребують великої кількості часу для їх написання.

Суд вважає необґрунтованим розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки сума витрат на складання позовної заяви у розмірі -10 000 грн., подання позову до суду 1000,00 грн., складння заяви про стягнення витрат на правничу допомогу - 2200,00 грн., не є обґрунтованими у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи, а зазначені у Акті витрати на їх виконання є явно завищеними.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу. Також, суд також враховує, що у справі № 420/29300/23 ціна позову складає 81 237,50 грн.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС України в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1551 від 24.06.2022 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 38994,00 грн. за 2021 рік.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1551 від 05.04.2023 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 42243,50 грн. за 2022 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП44069166) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім гривень, 20 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 коп. ).

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Г.П.Самойлюк