Справа № 380/7320/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7320/23 пров. № А/857/18718/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я,

Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі № 380/7320/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Клименко О.М. у м. Львів Львівської області 08 вересня 2023 року за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення 08 вересня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі також ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відповідач-2), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14 лютого 2023 року № 12 про відмову ОСОБА_1 про переведення (перерахунку) пенсії згідно із Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі також Закон № 889-VII);

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058-IV) на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889-VII з 08 лютого 2023 року;

- зобов`язати відповідача-1 призначити та виплатити позивачу з 08 лютого 2023 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі також Закон №3723-ХІІ), пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» (далі також Розділ ХІ) Закону № 889-VIII з урахуванням всіх складових заробітної плати, зазначених у Довідках № 6 і № 7 від 08 лютого 2023 року, виданих управлінням адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач-1, оскільки вважає оскаржуване рішення безпідставним та необґрунтованим, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_1 обіймала посади, за якими після 04.07.2001 присвоювалися ранги посадової особи місцевого самоврядування, а не ранги державного службовця, а такі посади, на думку скаржника, з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців та не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ. Тобто вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тими ж доводами, що й відзив на позовну заяву.

Позивач та відповідач-2 не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу з 23 серпня 2020 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону 1058-IV.

08 лютого 2023 року позивач звернулася із заявою та необхідними документами, перелік яких наведений у розписці-повідомленні, до ГУ ПФУ у Львівській області про перехід на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділ ХІ Закону № 889-VIII.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14 лютого 2023 року № 12 «Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 », прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії відповідно до її заяви від 08 лютого 2023 року у зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посаді державного службовця, а до стажу державної служби враховується період роботи з 01.08.1991 по 03.07.2001, що становить 19 років 11 місяців 02 дні.

Не погодившись із таким рішенням відповідача 2, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14 лютого 2023 року № 12 про відмову в проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділ ХІ Закону № 889-VIII не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон № 889-VIII.

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (далі також Розділ ХІ) передбачено, що Закон № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 10 Розділу XI Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 Розділу XI Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі також Порядок № 622), пунктом 2 якого передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 Розділу XI Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII, зокрема, мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі № 431/991/17.

Спеціальним законом, що регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування є Закон України від 07.06.2001 № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі також Закон № 2493-III).

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з пунктом 2 Розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2493-III дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі також Порядок № 229), згідно з пунктом 4 якого до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Частиною третьою статті 25 Закону № 3723-XII встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

У частині другій вказаної статті закріплено перелік категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (чинного до набрання законної сили Законом №889-VIII) (далі також - Порядок № 283), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу»; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя.

Тобто, як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

У додатку до Порядку № 283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Зокрема, згідно з додатком до Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів у Виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах, державних архівах областей та їх філіалах, державних архівах міст Києва і Севастополя.

Відповідно до статті 14 Закону № 2493-III до шостої категорії відносяться в тому числі й керівники відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Пунктом 5 Порядку № 283 встановлено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03 липня 1978 року, позивач працювала у такі періоди та на таких посадах:

- 28 червня 1978 року прийнята на вакантну посаду діловода народного суду Радянського району м. Львова з 28 червня 1978 року (запис № 1);

- 28 травня 1979 року прийнята на посаду коректора протокольної частини Львівського облвиконкому (запис № 3);

- 23 листопада 1982 року прийнята на посаду архівіста другої категорії Державного архіву Львівської області (запис № 5);

- 01 січня 1987 року переведена на посаду старшого охоронця фондів Державного архіву Львівської області (запис № 6);

- 01 серпня 1991 року прийнята на посаду юрисконсульта першої категорії у відділ обміну та бронювання житлової площі Управління обліку і розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Виконкому Львівської міської ради народних депутатів (запис № 8);

- 07 жовтня 1995 року переведена в департамент житлового господарства на посаду інспектора-спеціаліста першої категорії відділу закріплення, квартирного обміну і бронювання житла (запис № 9);

- 01 травня 1994 року посаду віднесено до шостої категорії, присвоєно тринадцятий ранг державного службовця (запис № 10);

- 01 квітня 1998 року переведено (переміщено) в юридичний відділ департаменту на посаду юрисконсульта, спеціаліста першої категорії (запис № 11);

- 07 квітня 1998 року прийняла Присягу державного службовця (запис № 12);

- 08 вересня 1999 року переведена на посаду юрисконсульта, головного спеціаліста, присвоєно дванадцятий ранг державного службовця (запис № 13);

- 18 вересня 2000 року звільнена з роботи у порядку переведення на роботу в департамент організаційного та інформаційного забезпечення роботи міської ради виконкому Львівської міської ради (запис № 14);

- 19 вересня 2000 року призначена у порядку переведення на посаду юрисконсульта та головного спеціаліста департаменту організаційного та інформаційного забезпечення (запис № 15);

- 04 липня 2001 року посада віднесена до шостої категорії посад органів місцевого самоврядування, присвоєно дванадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування, складена присяга (запис № 16);

- 01 грудня 2001 року присвоєно одинадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад (запис № 17);

- 14 серпня 2002 року у зв`язку з реорганізацією переведена на посаду юрисконсульта, головного спеціаліста організаційно-інформаційного управління (запис № 18);

- 04 січня 2007 року у зв`язку з реорганізацією переведена на посаду головного спеціаліста відділу адміністративних послуг адміністративно-господарського управління (запис № 19); 16 жовтня 2009 року відділ адміністративних послуг перейменовано у відділ «Центр обслуговування мешканців» (запис № 20);

- 02 червня 2014 року переведена з кадрового резерву на посаду адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» адміністративно-господарського управління, збережено одинадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад (запис № 21);

- 01 липня 2014 року присвоєно черговий десятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад (запис № 22);

- 01 липня 2016 року присвоєно дев`ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад (запис № 23);

- 02 січня 2017 року переведена на посаду адміністратора відділу адміністративних послуг управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради (запис № 24).

Проте, в апеляційній скарзі відповідач-1 стверджує, що до стажу державної служби позивача зараховано період її роботи з 01 серпня 1991 року по 03 липня 2001 року, що становить 19 років 11 місяців 02 дні, отже у неї недостатньо стажу державної служби.

Насамперед суд зауважує, що період з 01 серпня 1991 року по 03 липня 2001 року не може становити 19 років 11 місяців 02 дні. За математичними підрахунками такий період становить 09 років 11 місяців 02 дні.

Таким чином, в апеляційній скарзі, як і в оскаржуваному рішенні відповідача-2, допущено арифметичну помилку, яка полягає у неправильному підрахунку стажу роботи позивачки (в роках) за період з 01 серпня 1991 року по 03 липня 2001 року.

Водночас, вищевказаний період роботи позивачки зарахований відповідачем до її стажу державної служби, а тому такий не є спірним.

Поряд з цим відповідач-1 стверджує, що позивач обіймала посади, за якими після 04.07.2001 присвоювалися ранги посадової особи місцевого самоврядування, а не ранги державного службовця, а такі посади, на думку скаржника, з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців та не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділ ХІ Закону № 889-VIII.

Разом з тим, посади позивача, які вона займала починаючи з періоди роботи позивачки з 28 червня 1978 року по 23 травня 1979 року на посаді діловода народного суду Радянського району м. Львова, з 28 травня 1979 року по 22 листопада 1982 року на посаді коректора протокольної частини Львівського облвиконкому, з 23 листопада 1982 року по 31 грудня 1987 року на посаді архівіста другої категорії Державного архіву Львівської області та з 01 січня 1987 року по 26 липня 1991 року на посаді старшого охоронця фондів Державного архіву Львівської області, а також періоди роботи позивача з 04 липня 2001 року по 01 травня 2016 року на різних посадах в органах місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону № 2493-III, пункту 2 Порядку № 283, пункту 4 Порядку № 229 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та практики суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001 є необґрунтованими, а тому період проходження такої служби в органах місцевого самоврядування має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділ ХІ Закону № 889-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 1.380.2019.003855.

Враховуючи, що позивач досягла віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на день набрання чинності Законом №889-VIII мала більш як 20 років стажу на посадах державної служби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, відповідно до пунктів 10, 12 Розділу ХІ Закону № 889-VIII.

Щодо питання щодо врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця при переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з пункт 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому абзацом 6 пункту 4 Порядку № 622 визначено, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

На виконання вимог Порядку № 622 наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 № 750, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 за № 766/30634, затверджено Порядок № 750.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 750 довідка для призначення пенсії видається державним органом, в якому працювала особа, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 622.

Колегія суддів також звертає увагу, що Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (далі також Постанова № 1-3) затверджено такі форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 Розділу XI Закону № 889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII:

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

- форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Тобто, нормами чинного законодавства встановлено вимоги щодо необхідності подачі довідок для призначення пенсії державного службовця та визначено їх форми.

Зокрема, в додатку 1 Постанови № 1-3 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), а в додатку 2 - затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Тобто, аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ні Законом № 889-VIII, ні Законом № 3723-XII, ні Порядком № 622 не передбачена можливість призначення пенсії державного службовця без урахування довідок про заробітну плату.

Як вже зазначалось судом, пунктом 5 Порядку № 622 передбачає врахування заробітної плати на підставі довідок, виданих на підставі Постанови № 1-3.

Досліджуючи додаток 1 до Постанови № 1-3, судом встановлено, що в примітці * довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) зазначено наступне: «Для осіб, які на час звернення за призначенням пенсії не займають посад державної служби, зазначаються посадовий оклад працюючого на відповідній посаді державного службовця, надбавка за відповідний ранг державного службовця та надбавка за вислугу років у відсотках посадового окладу (з урахуванням стажу державної служби особи, яка звертається за призначенням пенсії)».

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію державного службовця, остання не працювала на посаді державного службовця та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Відтак, враховуючи вимоги абзацу 6 пункту 4 Постанови № 622 та Постанови 1-3 позивачем для переведення її на пенсію державного службовця були подані довідки, де відображено складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Водночас відповідачі не заперечили проти врахування указаних довідок для розрахунку пенсії позивача та не надали жодного доказу невідповідності вказаних довідок вимогам законодавства щодо форми чи змісту, а також, не навели правових підстав для неврахування таких при обрахунку пенсії державного службовця.

Узагальнюючи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання перевести позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділ ХІ Закону № 889-VIII, з дня звернення із заявою та здійснити перерахунок і виплату пенсії з врахуванням довідок, і доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі № 380/7320/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 11.01.2024