Справа № 500/6315/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/6315/23

10 січня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Холоденко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Саламандика Андрія Івановича

представника відповідача Луцюка Назара Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 (від 17.08.2023 №1900-0307-8/34713),

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років, з врахуванням повного грошового забезпечення, починаючи з дня звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована і на пільгових умовах. Уповноваженим органом підготовлено та подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області пакет документів для призначення пенсії, однак у відповіді на заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило про відсутність, на день звільнення, календарної вислуги.

Позивач вважає, що дана відмова є неправомірною, на порушує його право на призначення пенсії за вислугою років, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.11.2023 визначено розгляд справи №500/6315/23 проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії судове засідання на 07.12.2023.

В судовому засіданні 07.12.2023 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено до 10.01.2024.

14.12.20223 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовити повністю.

Вказує, що листом від 17.08.2023 №1900-0307-8/34713 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу у його заяві зазначивши, що статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо особи звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу років 24 календарних років і більше. Таким чином, для призначення позивачу пенсії відповідно до вказаної норми закону, позивач повинен мати на день звільнення вислугу 24 календарних роки та більше. В той же час, відповідно до наказу про звільнення позивача на день звільнення він мав вислугу у календарному обчислені - 19 років 00 місяців 05 днів, у пільговому обчислені - 25 років 00 місяців 28 днів.

Таким чином, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у своїх діях не вбачає.

В судовому засідання 10.01.2024 позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України оформило та направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подання до призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 31.07.2023, згідно якого вислуга років ОСОБА_1 станом на 31.07.2019 для призначення пенсії складає 25 років 00 місяців 27 днів.

Згідно витягу з наказу Державної установи "Копичинецька виправна колонія (№112)" Міністерства юстиції України від 31.07.2019 №72/ОС - 19 по особовому складу, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 28 днів; у пільговому обчисленні 25 років 00 місяців 28 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 17.08.2023 №1900-0307-8/34713 відмовило позивачу у призначення пенсії за вислугу років по причині відсутності необхідної вислуги років, зазначивши, що статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо особи звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу років 24 календарних років і більше.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частина друга статті 19 Конституції України, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з цим, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 листопада 2018 року №9-р/2018 зазначив, зокрема, що "право громадян на соціальний захист є комплексним, його зміст визначають як Конституція, так і закони України. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України складовими права громадян на соціальний захист є право на забезпечення їх у разі: 1) повної, часткової або тимчасової втрати працездатності; 2) втрати годувальника; З) безробіття з незалежних від них обставин; 4) старості; 5) в інших випадках, передбачених законом; складові конституційного права громадян на соціальний захист, зазначені в пунктах 1-4 цього абзацу, не можуть бути скасовані законом"; "водночас інші складові права на соціальний захист, не конкретизовані в частині першій статті 46 Основного Закону У країни або в інших його статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, тому вона може змінити, скасувати або поновити їх при формуванні соціальної політики держави за умови дотримання конституційних норм та принципів" (абзаци другий, четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 1-2 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 12 Закону №2262-ХІІ, визначає умови призначення пенсії за вислугу років.

За правилами пункту "а" частини першої статті 12 цього Закону, пенсія за вислугу років призначається:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: (…) з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років і більше.

Із викладеного висновується, що право на пенсійне забезпечення на умовах, визначених Законом №2262-ХІІ, серед інших категорій осіб, мають особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Так, особа, яка звільнилася з органів Державної кримінально-виконавчої служби України у період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, реалізує своє право на призначення пенсії за вислугу років, якщо станом на день звільнення календарна вислуга років становила 24 календарних роки і більше.

Як вбачається із наказу Державної установи "Копичинецька виправна колонія (№112)" Міністерства юстиції України від 31.07.2019 №72/ОС - 19 "По особовому складу", вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 28 днів; у пільговому обчисленні 25 років 00 місяців 28 днів.

Згідно із статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) постановою від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393, Постанова №393 відповідно).

Відповідно до пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;

Верховний Суд у постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Разом з тим, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

У постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Таким чином, до 03 березня 2021 року (дата ухвалення постанови у справи №805/3923/18-а), в судовій практиці превалював підхід згідно з яким, задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Втім, з моменту ухвалення постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а підхід змінився. З цього час, пільгове обчислення вислуги років надавало право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ. Вказане засновувалось на тому, що Закон №2262-ХІІ, є основним актом застосування, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби, зокрема в поліції, та зарахування його до стажу. Разом з тим, диспозиція статті 17-1 цього Закону містить бланкетну норму, яка відсилає до врегулювання питання пільгового обчислення пенсії до постанови КМУ від 17.07.1992 №393. Тож, можливість пільгового обчислення пенсії пов`язувалось, насамперед, із спеціальним статусом, якого особа набувала в результаті виконання роботи, що визначена законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, вказані правові висновку Верховного Суду, є обов`язковими, в тому числі для відповідача, коли питання стосується призначення пенсії, в частині обчислення стажу, який дає право призначення пенсії за вислугу років.

Протягом 2023 року Верховний Суд послідовно притримувався раніше сформованих позицій до застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах (див.: постанова від 1 серпня 2023 року у справі № 761/19074/17 (провадження №К/9901/4427/19, №ЄДРСР 112558641), постанова від 22 червня 2023 року у справі №480/4288/21 (провадження №К/990/7670/23, №ЄДРСР 111725003), постанова від 7 червня 2023 року у справі №160/15259/20 (провадження № К/9901/40280/21, №ЄДРСР 111415037), постанова від 28 лютого 2023 року у справі №260/7359/21 (провадження №К/990/19964/22, №ЄДРСР 109286157), постанова від 22 лютого 2023 року у справі №320/12166/20 (провадження №К/990/10287/22, №ЄДРСР 109138490 та інші).

Аналогічно вирішував поставлене питання Верховний Суд протягом 2022 року (див.: постанови КАС ВС: від 28.11.2022 у справі №806/2947/17, від 10.11.2022 у справі №620/6139/20, від 14.09.2022 у справі №640/14718/20, від 27.07.2022 у справі №766/4549/17, від 22.07.2022 у справі №761/29252/17, від 09.06.2022 у справі №120/3521/20-а, від 25.05.2022 у справі №480/4643/20, від 13.04.2022 у справі №640/26198/19, від 16.02.2022 у справі №804/2630/18 тощо).

Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду щодо врахування до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як календарної, так і пільгової вислуги, суд зазначає, що маючи на час звільнення зі служби станом на 31.07.2019 календарну вислугу 19 років 00 місяців 28 днів та у пільговому обчисленні 25 років 00 місяців 28 днів, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки пославшись на те, що звільнений зі служби повинен мати на момент звільнення 24 календарних роки і більше, не врахував вимоги пункту 1 частини першої статті 12 Закону України №2262- ХІІ які передбачують можливість зарахування необхідної календарної вислуги пільгових умовах відповідно до Порядку №393 затвердженого (Постановою КМУ від 17.07.1992), оскільки на момент звільнення позивача зі служби діяла її редакція, яка передбачала зарахування певних періодів служби до вислуги років саме для призначення пенсії, а лише в редакції Постанови №119 про внесення змін (набрала чинності з 19.02.2022) стала передбачати, що на пільгових умовах зараховується певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

Оскільки відмовляючи в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із не зарахуванням вислуги років у пільговому обчислені, відповідач діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, то такі дії є протиправними.

Стосовно дати з якої повинна бути призначена пенсія позивачу, суд зазначає, що згідно з абзацом 1 статті 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно з статтею 48 Закону №2262-ХІІ днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Тобто пенсія підлягає призначенню з 31.07.2023, оскільки подання про призначення пенсії датоване 31.07.2023, що відповідачем не заперечується.

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн, а тому дані судові витрати необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладену в листі від 17.08.2023 №1900-0307-8/34713 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 31.07.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено в підписано 12 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: с. Яблунів, Тернопільська область, Чортківський район, 48265 РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, Тернопільський район, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.