Справа № 757/26131/16-а
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві заяву ОСОБА_1 (представника ОСОБА_2 ) у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Управління міжнародного співробітництва Пенсійного фонду України, у подальшому заміненого на належного відповідача - Пенсійний фонд України (далі - Відповідач, ПФ України) про:

- визнання протиправними дій ПФ України щодо нарахування ОСОБА_2 пенсії по інвалідності І групи в розмірі, нижче мінімального, протиправними дій щодо нарахування розміру надбавки на догляд нижче розміру соціальної пенсії;

- визнання протиправною бездіяльності ПФ України щодо неперерахунку розміру пенсії по інвалідності І групи та розміру надбавки на догляд ОСОБА_2 відповідно до норм чинного законодавства;

- зобов`язання Відповідача перерахувати та виплачувати пенсію по інвалідності І групи Позивачу з дати поновлення виплати - 12.08.2010 року в розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням виплачених сум;

- зобов`язання Відповідача перерахувати та виплачувати надбавку на догляд Позивачу з дати поновлення виплати - 12.08.2010 року в розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року - скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) щодо нарахування ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії по інвалідності І групи та надбавки на догляд нижче встановленого законодавством розміру.

Визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) щодо неперерахунку розміру пенсії по інвалідності І групи та розміру надбавки на догляд ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до норм чинного законодавства.

Зобов`язано Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії по інвалідності І групи з урахуванням надбавки на догляд за період з 12 серпня 2010 року по 30 вересня 2015 року, у розмірі одного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 жовтня 2015 року пенсії по інвалідності І групи у розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком, з врахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 жовтня 2015 року надбавки на догляд у розмірі 50 процентів мінімального розміру пенсії за віком, з врахуванням виплачених сум;

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В подальшому 26 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (представника ОСОБА_2 ) у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій останній просить зобов`язати Пенсійний фонду України надати звіт про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі № 757/26131/16-а.

Шостим апеляційним адміністративним судом неодноразово направлялись запити про витребування справи з Печерського районного суду м. Києва, які лише 02 січня 2024 року були отримані та зареєстровані апеляційним судом.

Після отримання матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 (представника ОСОБА_2 ) у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 11 січня 2024 року.

Відповідно до статті 311 КАС України вищевказана заява розглядається в порядку письмового провадження.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 (представника ОСОБА_2 ) у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до положень частини 1 статті 325 КАС України, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 757/26131/16-а набрала законної сили 27 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

З аналізу змісту зазначених норм законодавства випливає, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У зазначеній нормі процесуального кодексу законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Так, з прохальної частини заяви про встановлення судового контролю позивача вбачається, що останній просить зобов`язати Пенсійний фонду України надати звіт про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі № 757/26131/16-а.

При цьому, зі змісту поданої позивачем заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення вбачається, що, як вказує представник позивача, добровільно рішення суду боржником не виконано та позивач не може звернутись до органу державної виконавчої служби для примусового виконання судового рішення.

Так, згідно з наданими матеріалами, 18.09.2020 року до ПФУ направлено заяву від 18.09.2020 року, в якій представник позивача просив письмово повідомити про стан виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі № 757/26131/16-а та надіслати на адресу представника відповідну довідку. Також останній додав заяву про виплату пенсії ОСОБА_2 через банківську установу - АТ КБ «Приватбанк».

Листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 26378-25358/КО-03/8-2800/20 від 07.10.2020 року було повідомлено, що виплата доплати за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі № 757/26131/16-а буде здійснена на підставі заяви «Підтвердження про знаходження особи в живих» особисто ОСОБА_2 .

Також додатково повідомлено, що копію заяви від 23.08.2020 року (неможливо врахувати, оскільки заява не надіслана особисто одержувачем пенсії та не вказано номер банківського рахунку та реквізити банку Держави Ізраїль.

Щодо вищевказаної заяви, суд зазначає, що правовідносини щодо банківської установи для здійснення виплат не були предметом розгляду у справі № 757/26131/16-а.

Разом з тим, ані лист-відповідь Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 26378-25358/КО-03/8-2800/20 від 07.10.2020 року, ані загалом матеріали справи не містять доказів виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 757/26131/16-а, незважаючи на те, що судове рішення набрало законної сили 27 лютого 2018 року, тобто, шість років тому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт невиконання суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі судового рішення входить до предмету доказування та повинен підтверджуватися відповідними належними і допустимими в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказами.

Разом з цим, жодних доказів, які б свідчили про виконання боржником судового рішення матеріали справи не містять, а заявник вказує на те, що судове рішення не виконано.

Отже, станом на 11 січня 2024 року відомості про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 757/26131/16-а, яка набрала законної сили шість років тому, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зазначає, що приписи статті 382 КАС України, не позбавляють позивача можливості звернутися до суду із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його не виконання.

Такий висновок суду апеляційної інстанції з питань застосування вищезазначених норм процесуального права узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 02 квітня 2021 року у справі №822/637/18, від 03 березня 2021 року у справі № 560/251/19.

У контексті статті 6 Конвенції, виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Тож, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

З огляду на викладене, враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання постанови суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права осіб в судовому порядку, а також, що заявник на даному етапі обґрунтував подану заяву, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача та встановлення судового контролю за виконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 757/26131/16-а шляхом зобов`язання відповідача протягом тридцяти днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду першої інстанції (Печерського районного суду м. Києва) звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст. 249, 243, 321, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (представника ОСОБА_2 ) у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати Пенсійний фонд України протягом тридцяти днів з дня отримання копії даної ухвали подати до Печерського районного суду м. Києва звіт про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року у справі № 757/26131/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена відповідно до ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма