Справа № 560/19903/23
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

12 січня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішення, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, в частині виплати на картковий рахунок гр. ОСОБА_4 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі понад 50 % виплат - протиправним та в зазначеній частині скасувати;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в нарахуванні частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі 50 % виплат на користь неповнолітнього утриманця ОСОБА_6 - протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України вчинити дії щодо повторного розгляду заяви № 01/23 від 27.09.2023 та забезпечення виплати 50 % грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 на користь неповнолітнього сина - ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 підлягає рівномірному розподілу між членами сім`ї, які звернулися за виплатами з відповідною заявою: між нинішньою дружиною службовця ОСОБА_4 та його утриманцем - неповнолітнім сином від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із розрахунку, 100% грошового забезпечення підлягає поділу на дві частини: 100% / 2 = 50 % на кожну особу.

Враховуючи викладене, вважає пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині виплати на картковий рахунок ОСОБА_4 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі понад 50 % виплат - протиправним та таким, що підлягає скасуванню в цій частині.

Ухвалою від 16.10.2023 суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою від 16.10.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребував докази у військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 28.11.2023 суд заяву ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про вступ у справу як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, задовольнив.

Залучив ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 як третю особу, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору до участі у справі № 560/19903/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 подала пояснення щодо позовної заяви ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , у яких зазначає, що у неї відсутні заперечення щодо задоволення вимог третьої особи.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивачка не проживає та не перебуває у шлюбі зі зниклим безвісти ОСОБА_5 , а тому не є членом його сім`ї у розумінні чинних нормативно-правових актів, що позбавляє її права на отримання основних та додаткових видів його грошового забезпечення в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 . Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому з доводами третьої особи не погоджується з тих самих підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_5 був призваний по мобілізації та починаючи з 03 березня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.09.2023 №284 з 10 вересня 2023 року вважається зниклим безвісти та знятим з усіх видів забезпечення, окрім фінансового.

ОСОБА_5 з 12 квітня 2023 року офіційно одружений з громадянкою ОСОБА_4 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 ).

18.09.2023 ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила виплачувати їй грошове забезпечення ОСОБА_5 , який 10.09.2023 вважається зниклим безвісти.

Пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, наказано виплачувати грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 на картковий рахунок його дружини ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітнього ОСОБА_6 . З 03.01.2023 у шлюбі з ОСОБА_5 не перебуває.

ОСОБА_2 , відповідно є матір`ю та законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У шлюбі з з ОСОБА_5 не перебуває.

02.10.2023 ОСОБА_1 від імені неповнолітнього утриманця/сина зниклого безвісти ОСОБА_5 на ім`я командира направила заяву про виплату відповідних коштів.

Листом від 09.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні заяви з підстав перебування ОСОБА_5 у шлюбі з іншою громадянкою.

Позивачка та третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору вважають протиправним обмеження неповнолітніх утриманців безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у виплаті частки грошового забезпечення згідно із частиною 7 Порядку № 884, тому звернулися до суду для захисту їх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними указами, затвердженими законами України, дія воєнного стану продовжувалася та діє на теперішній час.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до ст. 2 Закону №2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст .9 Закону №2011-XII та п. 7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Як встановлено судом і не є спірним у справі ОСОБА_5 з 10.09.2023 вважається зниклим безвісти.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 на її картковий рахунок на неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

Втім, позивачці за результатами розгляду її заяви, надіслано відповідь про відмову у такій виплаті.

Дослідженими у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 12.04.2023 зареєстрували шлюб.

Виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 на користь його законної дружини ОСОБА_4 за її заявою від 18.09.2023, що не є спірним у справі.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення законним представникам неповнолітніх дітей (в розглядуваному випадку матері неповнолітньої дитини) зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), оскільки саме така особа має першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Принагідно зауважити, що письмової відмови ОСОБА_4 від виплати грошового забезпечення до відповідача не надходило, відтак її частка не підлягає рівномірному розподілу між іншими особами, які мають право на його одержання.

При цьому, позивачка та третя особа із метою встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що неповнолітні діти перебували на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця, до суду не звертались.

Суд також звертає увагу на те, що на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 на підставі постанови старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькій області ВП НОМЕР_5 від 13.12.2022 щомісячно перераховує з грошового забезпечення ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2023 №3334.

На утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 на підставі постанови старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькій області ВП НОМЕР_6 від 17.08.2023 щомісячно, починаючи з 01 серпня 2023 року перераховує з грошового забезпечення ОСОБА_5 на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 №3254.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства в їх сукупності, а також те, що доказів протиправності призначення та виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця для ОСОБА_4 , як неналежній особі, в ході судового розгляду надано не було, суд вважає позовні вимоги у частині:

- визнання протиправним пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, в частині виплати на картковий рахунок гр. ОСОБА_4 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі понад 50 % виплат та скасування в цій частині;

- визнання протиправним пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.09.2023 року № 295, в частині виплати на картковий рахунок гр. ОСОБА_4 грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі понад 1/3 виплат та скасування в цій частині;

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в нарахуванні частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі 50 % виплат на користь неповнолітнього утриманця ОСОБА_6 ;

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у нарахуванні частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 у розмірі 1/3 виплат на користь неповнолітньої утриманки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується похідних вимог позивачки та третьої особи щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України вчинити дії щодо повторного розгляду заяви № 01/23 від 27.09.2023 та забезпечення виплати 50 % грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 на користь неповнолітнього сина - ОСОБА_6 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України вчинити дії щодо повторного розгляду заяви та забезпечити перерахунок і виплату 1/3 частини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 на користь неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , з моменту звернення із заявою, у задоволенні цих вимог також слід відмовити, оскільки вони прямо випливають з вимог про оскарження спірного пункту наказу.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2023 року № 295 протиправним та скасування в цій частині, визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя В.К. Блонський