Справа № 160/26390/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
представника позивача: Біленького Д.В.,
представника відповідача: Потапенко В.В.,
третьої особи: ОСОБА_1 ,
представника третьої особи: Вовчука О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії, -
12.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо опису та арешту майна ОСОБА_2 , а саме: квартири, загальною площею 22,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправною та скасувати Постанову серія та номер: 60966997, видана 10.06.2020р., видавник: старший державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до якої було зареєстроване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52598654 від 10.06.2020р.;
- визнати протиправною та скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, що видана старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною;
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідачем протиправно вчинено оскаржувані дії та прийнято спірні рішення щодо опису та арешту нерухомого майна позивача квартири, загальною площею 22,7 кв. м. (житловою площею 12,4 кв. м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це нерухоме майно позивач набув у власність вже після набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яким ОСОБА_2 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також після видачі виконавчого листа №191/2932/18, виданого на підставі цього вироку і направленого на виконання до відповідача, до якого була надана довідка, згідно з якою у кримінальному провадженні відносно засудженого ОСОБА_2 відсутній протокол опису майна. Отже, вищевказана квартира не може підлягати конфіскації в дохід Держави у межах виконавчого провадження №60966997, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, бо у розумінні приписів ч.1 ст.48, ст.49 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) та ч.1 ст.50, ч.2 ст.52 Кримінального кодексу України (далі КК України) конфіскація майна є додатковим видом покарання та направлена на майно, яке було набуте винною особою до набрання законної сили відповідним вироком, а майно, набуте після набрання законної сили вироком суду, не може підпадати під дію вироку та розглядатися як об`єкт для конфіскації, а засуджений не може нести додаткове покарання у вигляді конфіскації майна протягом невизначеного терміну. Таким чином, здійснення відповідачем опису та арешту вищевказаного нерухомого майна позивача є протиправним.
Разом із вищевказаною позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій оскаржуваної постанови №60966997 від 10.06.2020р., виданої старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до якої було зареєстроване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52598654 від 10.06.2020р. для суду та відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
09.11.2023 року позивачем на виконання вимог ухвали суду від 17.10.2023 року було усунуто недоліки позовної заяви.
Також вищевказаною ухвалою суду витребувано у Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №60966997.
У судовому засіданні 07.12.2023р. представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2023 року надано для долучення до матеріалів справи завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №60966997.
07.12.2023р. розгляд справи відкладено на 08.12.2023р. на 14:00год.
08.12.2023р. до суду від представника позивача надійшли докази направлення третій особі копії позову та всіх доданих до нього документів.
У судовому засіданні 08.12.2023р. оголошено перерву до 11.12.2023р. на 11:00од.
11.12.2023р. до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , щодо позову ОСОБА_2 , в яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до приписів ст. ст. 1216, 1220, 1268, 1296 та 1297 ЦК України спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, при цьому, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном, отже, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_3 належало позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. 25.01.2020р. у спадковій справі №46/2019, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби позивача ОСОБА_3 , то, з огляду на приписи частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини і днем набуття позивачем права на спадщину є день смерті ОСОБА_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не дата видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 25.01.2020 року, при цьому, у встановленому законом порядку позивач не відмовився від прийняття спадщини, тому право власності на зазначену квартиру виникло у позивача до набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у справі №191/2932/18, який набрав законної сили після прийняття ухвали Дніпропетровського апеляційного суду від 29.11.2019 року. Таким чином, оскаржувані Позивачем дії і постанови державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є законними.
Також 11.12.2023р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача щодо дотримання строку звернення до суду з позовом.
18.12.2023р. до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
20.12.2023р. до суду надійшло клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі.
20.12.2023р. розгляд справи відкладено на 11.01.2024р. на 13:30год.
03.01.2024р. до суду надійшло клопотання третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду.
11.01.2024р. до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні якого представник позивача просив відмовити. Також у додаткових поясненнях представником позивача наголошено, що конфіскація майна розповсюджується на те майно, яке перебувало у власності засудженого на час винесення вироку суду. Оскільки конфіскація майна є додатковим видом покарання та направлена на майно, яке було набуте винною особою станом на дату ухвалення відповідного вироку, то майно, набуте позивачем після ухвалення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18, не може підпадати під дію останнього та розглядатися як об`єкт для конфіскації. Зважаючи на вищевикладені обставини, фактично, орган державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження №60966997 вийшов за межі вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18 у частині конфіскації майна засудженого, оскільки квартира, загальною площею 22,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2020, не може підлягати конфіскації в дохід Держави у межах виконавчого провадження №60966997 з приводу примусового виконання Виконавчого листа №191/2932/18 від 23.12.2019. З урахуванням вимог чинного КПК України, вирішення питань про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого ОСОБА_2 повинно було бути вирішено у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України. Водночас, ані прокурор, ані відповідач не звертався на адресу суду з відповідним клопотанням та/або поданням щодо вирішення питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого у межах виконавчого провадження №60966997, а саме: спірну квартиру, що була набута ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2020р., у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України. Також станом на поточну дату судом не прийняте судове рішення, яке б надавало законне право відповідачу включати до предмету виконавчого провадження №60966997 та здійснювати примусові заходи з виконання виконавчого листа №191/2932/18 від 23.12.2019р. згідно з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18 об`єкт нерухомого ОСОБА_2 , а саме: спірну квартиру. Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5, не встановлюють для державного виконавця прав та повноважень щодо здійснення самостійних заходів зі звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого.
У судовому засіданні 11.01.2024р. третя особа та її представник відкликали клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку із чим усною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, це клопотання залишене без розгляду.
У судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2024р. на 13:00год.
12.01.2024р. до суду надійшли додаткові пояснення у справі від третьої особи, в яких зазначалося, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) серії та номеру 3434, виданого 01.12.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., ОСОБА_1 належить право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Також 01.12.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70499659, на підставі якого право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, доки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися. ОСОБА_1 , як власнику нерухомого майна, наявність його арешту не заважає, а тому він, як власник, заперечує проти скасування арешту. Водночас, навіть у випадку задоволення позовних вимог позивача, таке рішення суду не буде безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, тобто буде рішенням, яке не призведе безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпеченню їх примусової реалізації, а, отже, не буде відповідати завданню адміністративного судочинства. З огляду на наведене, третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні 12.01.2024р. представник позивача підтримав позовну заяву у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні 12.01.2024р. пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому правом на подання письмового відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. У судовому засіданні 12.01.2024р. представником відповідача надано усні пояснення щодо позовної заяви та зазначено, що на примусовому виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №60966997 з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_2 . Вказаний виконавчий лист надійшов на примусове виконання 13.01.2020р. відповідно до ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України. До виконавчого документа була надана довідка від 23.12.2019р. №191/2932/18 1-кп/183/533/19, згідно з якою у кримінальному провадженні відносно засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, відсутній протокол опису майна. Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 14.01.2020р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому, оскільки протокол опису майна був відсутній, отже, невідомо було майно, яке слід описати, проте відповідно до виконавчого листа №191/2932/18 конфіскації на користь Держави підлягає все майно, яке є власністю ОСОБА_2 , державним виконавцем згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження» здійснено виконавчі дії щодо виявлення майна належного боржнику. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було виявлене майно, що зареєстроване за боржником на праві приватної власності, а саме: квартира АДРЕСА_3 . Керуючись вимогами ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено оскаржувану постанову від 10.06.2020 року, якою на майно боржника накладено арешт. В подальшому, з урахуванням того, що згідно з виконавчим листом конфіскації на користь Держави підлягає все майно, яке є власністю боржника, державним виконавцем згідно з постановою від 10.11.2020р. здійснено арешт і опис майна, після чого призначено експерта, який визначив вартість майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 , та передано це майно на реалізацію. Таким чином, на думку представника відповідача, оскаржувані дії і рішення вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, тому позовні вимог задоволенню не підлягають.
Третя особа та представник третьої особи у судовому засіданні 12.01.2024р. також заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у письмових та додаткових письмових поясненнях, наданих до суду.
Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить такого висновку.
Судом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури залишено без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, залишено без змін.
Таким чином, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 набрав законної сили 29.11.2019р.
23.12.2019р. на підставі та на виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №191/2932/18 зі строком пред`явлення до виконання до 29.02.2020р. про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_2 .
Виконавчий лист №191/2932/18, виданий 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, та довідка Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. №191/2932/18 1кп-183/533/19 надійшли до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (реорганізованого в подальшому у Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) 13.01.2020р.
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 14.01.2020р. відкрито виконавче провадження №60966997 з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_2 .
Судом також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. 25.01.2020р. та зареєстрованого в реєстрі за №110, ОСОБА_2 набув право власності на спадщину - об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 22,7 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємець, вказаний у заповіті своєї баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якій вищевказана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого міським державним комунальним експлуатаційним підприємством «Дніпроміськелектротранс» 03.08.1998р., зареєстрована Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації і записана у реєстрову книгу за №374п-34-67.
10.06.2020р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у ньому записів про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, на який отримано інформаційну довідку №212024391 від 10.06.2020р., в якій зазначалося про здійснення 25.01.2020р. державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на вищевказане нерухоме майно.
Позивач, не погоджуючись з вищевказаними постановами та діями відповідача щодо арешту та опису майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №60966997, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.
Пунктом 1 частини 4 статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються: у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився.
За змістом приписів абз.1 ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
При цьому, ч.7 ст.26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Частиною 5 статті 56 Закону №1404-VІІІ встановлено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);
якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;
якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;
прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);
відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;
якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;
відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;
зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.
Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону №1404-VІІІ підлягає примусовому виконанню.

Разом з цим, необхідно зазначити, що виконавче провадження №60966997, в якому винесено оскаржувані постанови щодо арешту та опису майна боржника, здійснювалося з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі та на виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_2 .

У розумінні приписів ч.1 ст.59 Кримінального кодексу України (далі КК України) конфіскація майна - різновид додаткового кримінального покарання і полягає в примусовому безплатному вилученні майна, яке є власністю засудженого, у власність держави. Цей вид покарання застосовується тільки тоді, коли він передбачений санкцією статті закону, за якою підсудний визнаний винним.

Для забезпечення конфіскації майна і цивільного позову у порядку, визначеного кримінальним процесуальним законодавством, накладається арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, на яких законом покладено матеріальні відповідальність за його дії, а також вилучається майно, на яке накладено арешт.

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) визначено порядок виконання покарання у виді конфіскації майна та встановлено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Наведеній нормі кореспондують приписи ч.ч.1-2 ст.62 Закону №1404-VІІІ, якими передбачено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас ст.49 КВК України визначено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.

Таким чином, виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, зокрема, з такими особливостями. Державний виконавець отримує від суду, який постановив вирок наступні документи: 1) якщо опис майна проводився - виконавчий лист, копію вироку та копію опису майна; 2) якщо опис майна не проводився - виконавчий лист, копію вироку та довідку про те, що опис майна не проводився.

На підставі отриманих від суду документів державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У першому випадку, якщо опис майна вже проводився, державний виконавець перевіряє наявність зазначеного в описі майна і вживає заходи щодо виявлення іншого майна засудженого, яке підлягає конфіскації. У випадку виявлення такого майна, державний виконавець включає його до опису.

У другому випадку, якщо опис майна не проводився, державний виконавець здійснює виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації і після його виявлення здійснює опис майна, про що складає відповідну постанову.

Особливість справи, що розглядається, полягає у тому, що виконавче провадження здійснювалося з метою забезпечення виконання судового рішення, що передбачало конфіскацію майна, яке є власністю засудженого, як додаткового покарання, визначеного статтею 59 КК України.

При цьому суд зауважує, що оскільки конфіскація майна є додатковим видом покарання, то вона направлена саме на майно, яке було набуте винною особою до винесення відповідного вироку суду. При цьому засуджений не може нести додаткове покарання у вигляді конфіскації майна протягом невизначеного часу.

У той же час слід ураховувати, що відсутність (невиявлення) на момент постановлення вироку майна, що підлягає конфіскації, не може слугувати підставою для відмови суду від призначення цього додаткового покарання, передбаченого у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, і не є перешкодою для його за стосування, оскільки таке майно може бути виявлене у процесі виконання вироку.

Так, при призначенні судом додаткового покарання у виді конфіскації майна можуть мати місце випадки, коли засуджений з метою уникнути конфіскації за допомогою різних способів намагається приховати своє майно. Зокрема можуть мати місце випадки, коли майно засудженого, що підлягає конфіскації може бути виявлено і після виконання вироку в частині конфіскації майна.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків» №11 від 21.12.1990р. (з подальшими змінами), в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством за поданням державного виконавця або прокурора суд може вирішити питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке придбане до винесення вироку і підлягає за законом конфіскації, а також на майно, яке було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку.

Аналогічні правові висновки наведені у п.4 Практики застосування судами конфіскації майна, затвердженої Верховним Судом України від 19.09.2000р.

З аналізу наведеного слідує, що при вирішенні питання щодо звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке було придбане після винесення вироку, слід враховувати яким чином придбане це майно, зокрема, чи не придбане воно на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком тощо і чи не закінчився строк давності виконання вироку.

При цьому ст.537 КПК України визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироків. Наведений у ст.537 КПК України перелік вказаних питань не є вичерпним, позаяк п.14 ч.1 ст.537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати й інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Судом встановлено, що спірна квартира, на яку оскаржуваними постановами відповідача накладено арешт та проведено її опис, була набута позивачем після винесення та набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18, при цьому судом у вказаному вироку не зазначено конкретного майна позивача, що підлягає конфіскації, в тому числі і вищевказаної квартири, також не було проведено й опису майна позивача у кримінальному провадженні щодо нього, що підтверджено довідкою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. №191/2932/18 1кп-183/533/19, яка надсилалася відповідачу разом із виконавчим листом.

Доводи третьої особи стовно того, що право власності на зазначену квартиру виникло у позивача до набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у справі №191/2932/18, який набрав законної сили після прийняття ухвали Дніпропетровського апеляційного суду від 29.11.2019 року, оскільки право власності на цю квартиру належало позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. 25.01.2020р. у спадковій справі №46/2019, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби позивача ОСОБА_3 , то, з огляду на приписи частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини і днем набуття позивачем права на спадщину є день смерті ОСОБА_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не дата видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 25.01.2020 року, бо у встановленому законом порядку позивач не відмовився від прийняття спадщини, є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому ч.4 ст.334 ЦК Укарїни встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» државній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то таке право виникає саме з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відтак. доводи третьої особи стосовно того, що право власності позивача на спірну квартиру, набуту у спадщину за заповітом виникло з часу відкриття спадщини є безпідставними.

Разом з цим, державний виконавець, вживаючи заходи щодо виявлення майна засудженого ОСОБА_2 , яке підлягає конфіскації на підставі вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18, та виявивши набуте позивачем майно вже після винесення і набрання законної сили цим вироком, не переконавшись, чи це майно безпосередньо може бути піддане конфіскації, з урахуванням того, що конфіскація майна є додатковим видом покарання і направлена саме на майно, яке було набуте винною особою до винесення відповідного вироку суду, а також не з`ясувавши чи це майно було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, необґрунтовано та безпідставно виніс оскаржувані постанови від 10.06.2020р. та від 10.11.2020р. про арешт та опис цього майна.

При цьому суд погоджується з доводами представника позивача, що, з огляду на вищевказані обставини, з урахуванням вимог чинного КПК України вирішення питань про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого ОСОБА_2 повинно було бути вирішено судом у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України за відповідним зверненням державного виконавця.

Водночас, ані прокурор, ані Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не звертався на адресу суду з відповідним клопотанням та/або поданням щодо вирішення питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого у межах виконавчого провадження №60966997, а саме: квартиру загальною площею 22,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (що була набута ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2020), у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, і відповідне рішення суду відсутнє.

За наведених обставин у сукупності суд доходить висновку про протиправність оскаржуваних постанов відповідача від 10.06.2020р. та від 10.11.2020р. про арешт та опис спірного майна позивача та, відповідно, про скасування цих постанов і задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, з метою відновлення порушеного права позивача, задоволенню підлягає і похідна вимога щодо зобов`язання Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на квартиру, загальною площею 22,7 кв. м. (житловою площею 12,4 кв. м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), накладений на підставі постанов старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною про арешт майна боржника від 10.06.2020р. та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997.

При цьому суд зауважує, що наведений спосіб захисту не порушує права третьої особи, яка відповідно до протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №599742 від 14.11.2023р. придбала спірне нерухоме майно і відповідно до прийнятого 01.12.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70499659, набула у власність це майно, бо згідно з п.3 ч.4 ст.59 Закону №1404-VІІІ отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах є самостійною підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, тому, оскільки спірне майно було придбане третьою особою на електронних торгах і виконавцем отримано відповідні документи, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, накладений арешт і так мав бути знятий.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо визнання протиправними дій Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо опису та арешту майна ОСОБА_2 , а саме: квартири, загальною площею 22,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позаяк судом встановлено, що опис і арешт майна проведено саме вищевказаними оскаржуваними постановами відповідача від 10.06.2020р. та від 10.11.2020р. про арешт та опис цього майна. Відтак, права позивача у даному випадку порушено саме вищевказаними спірними рішеннями, а не діями відповідача з цього приводу, як помилково вважає позивач, тому саме визнання протиправним та скасування цих постанов є належним способом захисту порушеного права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20грн.грн., понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1610,40грн.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49101), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною про арешт майна боржника від 10.06.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, якою накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру, реєстраційний номер: 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, якою здійснено опис та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а саме: квартиру, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальна площа 22,7 кв.м., житлова площа 12,4 кв.м.

Зобов`язати Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49101), зняти арешт, накладений на квартиру, загальною площею 22,7 кв.м. (житловою площею 12,4 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), накладений на підставі постанов старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною про арешт майна боржника від 10.06.2020р. та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49101) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1610,40грн. (одна тисяча шістсот десять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частинною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: О.М. Турова