Справа № 580/9297/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року справа № 580/9297/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу з 24 лютого 2022 року в лютому 2022 року, березні 2022 року, квітні 2022 року, травні 2022 року, червні 2022 року, липня 2022 року додаткової винагорода збільшеної до 100 000 гривень пропорційно часу участі у таких діях та заходах у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 24 лютого 2022 року в лютому 2022 року, березні 2022 року, квітні 2022 року, травні 2022 року, червні 2022 року, липня 2022 року додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень пропорційно часу участі у таких діях та заходах у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з лютого 2022 року по 24 березня 2023 року проходив військову службу за контрактом в Південному регіональному управлінні (м. Одеса) Державної прикордонної служби України. У вересні 2023 року позивач звернувся до відповідача з листом щодо виплати, починаючи з 24.02.2022 по липень 2022 року додаткової винагороди до 100 000 гривень відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168. Листом від 20.09.2023 відповідач повідомив позивача про відсутність права на виплату такої винагороди, крім періодів з 17 по 24.03.22 у сумі 18 064,52 грн та з 18 по 31.07.22. у сумі 31 612,90 грн. Позивач зазначає, що з 24.02.2022 виконував службові обов`язки на території м. Одеси та Одеської області в складі Південного регіонального управління (м. Одеса) Державної прикордонної служби України, тому мав право на збільшену додаткову винагороду до 100 000 гривень (в сумі 70 000 грн пропорційно часу участі у таких діях та заходах), починаючи з 24.02.22 за лютий 2022 р., березень2022 р., квітень 2022 р., травень 2022 р., червень 2022 р., липень 2022 р. Однак, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за вказаний період спірну винагороду. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

01.11.2023 до суду від представника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів, а саме з 17.03.2022 по 24.03.2022 (виплачена додаткова винагорода а розмірі 18064,52 грн в квітні 2022 року № 130 «Інші нарахування АТ» Архівної відомості №1) та з 18.07.2022 по 31.07.2022 (виплачена додаткова винагорода а розмірі 31 612,90 грн в серпні 2022 року № 156 «Додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.22 (70000) Архівної відомості №1»). Відповідач зазначає, що позивач перебував у службових відрядженнях, однак факт перебування позивача в службовому відряджені не є підставою виплати йому грошової додаткової винагороди в розмірі до 70000 гривень. Абз. 2 п. 3 Наказу №164-АГ визначено виключний перелік документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах. Також посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 16.10.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Південному регіональному управлінні державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з 23.02.2022 по 24.03.2023 (зарахований на підставі наказу начальника Південного регіонального управління від 23.02.2022 №44-ос та виключений на підставі наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.03.2023 № 90-ос).

Позивач перебував у службових відрядженнях:

з 24.02.2022 по 27.02.2022 у НОМЕР_2 прикордонному загоні (наказ начальника Південного регіонального управління від 27.02.2022 №42-ВВ);

з 14.03.2022 по 15.03.2022 на ділянках 2 та 25 прикордонних загонів (наказ начальника Південного регіонального управління від 16.03.2022 №56-ВВ);

з 17.03.2022 по 24.03.2022 на ділянках відповідальності НОМЕР_3 прикордонного загону, оперативного управління військ «Примор`я» та тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (наказ начальника Південного регіонального управління від 17.03.2022 №57-ВВ та від 24.03.2022 №62ВВ);

з 24.03.2022 по 28.03.2022 у н. АДРЕСА_1 (наказ начальника Південного регіонального управління від 28.03.2022 №66-ВВ);

з 07.05.2022 по 09.05.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота (наказ начальника Південного регіонального управління від 07.05.2022 №102-ВВ та від 16.05.2022 №109-ВВ);

з 29.05.2022 по 05.06.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота (наказ начальника Південного регіонального управління від 29.05.2022 №124-ВВ та від 06.06.2022 №133-ВВ);

з 20.06.2022 по 30.06.2022 на ділянці НОМЕР_4 прикордонного загону (наказ начальника Південного регіонального управління від 20.06.2022 №148-ВВ та від 30.06.2022 №157-ВВ);

з 11.07.2022 по 14.07.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота (наказ начальника Південного регіонального управління від 11.07.2022 №166-ВВ та від 14.07.2022 №170-ВВ);

з 18.07.2022 по 24.07.2022 на ділянці 79 та НОМЕР_5 прикордонного загону (наказ начальника Південного регіонального управління від 18.07.2022 №173-ВВ та від 24.07.2022 №179-ВВ).

04.09.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати йому з 24.02.2022 по липень 2022 року додаткової винагороди до 100 000 гривень відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168.

Листом від 20.09.2023 № 32/К-204-220 відповідач повідомив позивача, що у період з 24 лютого 2022 року по липень 2022 року на підставі рапортів начальника (командира) підрозділу позивачу була виплачена додаткова винагорода із розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів: відповідно до наказу Південного регіонального управління №209-АГ від 15.04.2022 «Про виплату додаткової винагороди» з 17 по 24.03.2022 у сумі 18 064,52 грн; відповідно до наказу Південного регіонального управління №408-АГ від 09.08.2022 «Про виплату додаткової винагороди у серпні» з 18 по 31.07.2022 у сумі 31 612,90 грн. Згідно наказів начальника Південного регіонального управління позивач вибував у відрядження до 24, 2, 25, 26 прикордонних загонів, до н.п. Оршанець, н.п. Березівка, н.п. Миколаїв, до Головного центру підготовки особового складу ім. генерал-майора Ігоря Момота. У зазначений період відрядження згідно журналу бойових дій Південного регіонального управління, відсутня інформація та документальне підтвердження виконання позивачем бойових завдань з відбиття атаки (вогневого ураження, бойового контакту з ворогом), збройного нападу на об`єкти, які охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення (вогневого ураження), у т.ч. перебування безпосередньо цих об`єктів під бомбардуванням, артилерійським, ракетним обстрілам. У зв`язку з чим, виплата додаткової винагороди збільшеної до 100 000,00 грн (із розрахунку на місяць) за період відряджень до 24, 2, 25, 26 прикордонних загонів, н. АДРЕСА_1 , Головного центру підготовки особового складу ім. генерал-майора Ігоря Момота, позивачу здійснена не була.

Дії відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачу за спірний період додаткової винагорода збільшеної до 100 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжений дотепер.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 (далі Постанова КМУ № 704), котра набула чинності з 01.03.2018.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168, якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн та до 100 000,00 грн.

Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції станом на 19.07.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п. 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органі.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок №260),

Відповідно до п. 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Для спірних правовідносин в оскаржуваний період з лютого по липень 2022 року застосовується наказ Адміністрації Держприкордонслужби України від 31.03.2022 № 164-АГ Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (далі наказ № 164-АГ).

Згідно з пунктом 1 вказаного наказу додаткова винагорода встановлена на період дії воєнного стану військовослужбовцям органів охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частина): - у розмірі 30000,00 грн (пропорційно із розрахунку на місяць) (абзац 1), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період зазначених заходів, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень включно в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (абзац 2).

Відповідно до пункту 2 наказу № 164-АГ під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання польотів, пов`язаних з евакуацією військовослужбовців. Цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій;

виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Згідно з п. 3 наказу № 164-АГ підтвердженням бойової участі військовослужбовців у бойових діях і заходах, передбачених у згаданому п. 2, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційного-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких заходах.

Як встановив суд, позивач перебував у службових відрядженнях: з 24.02.2022 по 27.02.2022 у НОМЕР_2 прикордонному загоні; з 14.03.2022 по 15.03.2022 на ділянках 2 та 25 прикордонних загонів; з 17.03.2022 по 24.03.2022 на ділянках відповідальності НОМЕР_3 прикордонного загону, оперативного управління військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; з 24.03.2022 по 28.03.2022 у н. АДРЕСА_1 ; з 07.05.2022 по 09.05.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора ОСОБА_2 ; з 29.05.2022 по 05.06.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора ОСОБА_2 ; з 20.06.2022 по 30.06.2022 на ділянці НОМЕР_4 прикордонного загону; з 11.07.2022 по 14.07.2022 в Головному центрі підготовки особового складу імені генерал-майора ОСОБА_2 ; з 18.07.2022 по 24.07.2022 на ділянці 79 та НОМЕР_5 прикордонного загону.

З листа відповідача від 20.09.2023 № 32/К-204-220 вбачається, що у період з 24 лютого 2022 року по липень 2022 року на підставі рапортів начальника (командира) підрозділу позивачу була виплачена додаткова винагорода із розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів: відповідно до наказу Південного регіонального управління №209-АГ від 15.04.2022 «Про виплату додаткової винагороди» з 17 по 24.03.2022 у сумі 18 064,52 грн; відповідно до наказу Південного регіонального управління №408-АГ від 09.08.2022 «Про виплату додаткової винагороди у серпні» з 18 по 31.07.2022 у сумі 31 612,90 грн.

Згідно наказів начальника Південного регіонального управління позивач вибував у відрядження до 24, 2, 25, 26 прикордонних загонів, до н. АДРЕСА_1 , до Головного центру підготовки особового складу ім. генерал-майора Ігоря Момота. У зазначений період відрядження згідно журналу бойових дій Південного регіонального управління, відсутня інформація та документальне підтвердження виконання позивачем бойових завдань з відбиття атаки (вогневого ураження, бойового контакту з ворогом), збройного нападу на об`єкти, які охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення (вогневого ураження), у т.ч. перебування безпосередньо цих об`єктів під бомбардуванням, артилерійським, ракетним обстрілам.

Разом з тим, відповідно до архівної відомості № 1 за період з січня по грудень 2022 р. позивачу нараховано, зокрема, у спірний період додаткову винагороду ПКМ № 168 від 28.02.2022 (30000) у березні 2022 року 29 550,69 грн, у квітні 2022 року 5 806,45 грн, у травні 2022 року 30 000 грн, у червні 2022 року 30 000 грн, у липні 2022 року 30 000 грн, у серпні 2022 року 30 000,00 грн; додаткову винагороду ПКМ № 168 від 28.02.22 (70000) у серпні 2022 року 31 612,90 грн. Також позивачу було нараховано у квітні 2022 року 18 064,52 грн (інші нарахування АТ).

Таким чином, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, за липень 2022 року позивачу була виплачена у серпні 2022 року в повному обсязі пропорційно часу його участі у зазначених діях та заходах, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо виплати спірної винагороди у інші періоди, суд зазначає таке.

Відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.04.2022 №21-1215-2022 «Щодо однакового трактування положень» збільшення додаткової винагороди до 100 тис. грн (із розрахунку на місяць) здійснюється військовослужбовцям, які у районах ведення бойових дій здійснюють охорону і оборону об`єктів Державної прикордонної служби України (у т. ч. військові містечка, пункти постійної дислокації (пункти управління) органів (підрозділів), місця базування (стоянки) корабельно-катерного складу, стоянки літаків (вертольотів), місця тривалого несення служби, пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон України, інші місця й об`єкти, де особовий склад Державної прикордонної служби України виконує визначені законодавством України завдання), а також виконують бойові (спеціальні) завдання на бойових позиціях, блокпостах (контрольно-пропускних пунктах, спостережних пунктах, тощо), збільшення додаткової винагороди визначається лише за дні безпосереднього виконання бойових завдань з відбиття атак (вогневого ураження, бойового контакту з ворогом), збройного нападу на об`єкти, які охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення (вогневого ураження), у т.ч. перебування безпосередньо цих об`єктів під бомбардуванням, артилерійським, ракетним обстрілами.

Отже, наведеним спростовується право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за спірний період.

Пунктом 5 наказу № 164-АГ визначено, що виплату додаткової винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) Держприкордонслужби. В наказі про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень на місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання.

Доводи позивача про безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у спірні періоди, про що останній вказав у позовній заяві, та, як наслідок, виникнення права на отримання додаткової щомісячної винагороди, передбаченої Постановою № 168, мають бути підтверджені належними та достатніми доказами.

Позивач у позовній заяві не зазначив обставин, які б свідчили про те, що він безпосередньо брав участь у бойових діях чи заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, отже його доводи про порушення відповідачем приписів Постанови № 168 під час нарахування грошового забезпечення, суд вважає необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки останній звільнений у березні 2023 року, тому про порушення своїх прав повинен був дізнатися з моменту виплати йому місячного грошового забезпечення або з моменту виключення із списків особового складу, однак до суду позивач звернувся в жовтні того ж року, тобто з пропуском як загального шестимісячного строку звернення, так і спеціального тримісячного строку, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII у редакції, яка діяла до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати було визначено вказаними вище періодами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, Законом №2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а тому змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати.

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Разом із цим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022), був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду в разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком. Тому, враховуючи, що право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду за захистом своїх прав та інтересів 09.10.2023, позивач не пропустив строк такого звернення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

На виконання частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що незважаючи на встановлену вказаною нормою презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку, встановленого частиною 1 статті 77 КАС України, довести належними та достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи виплату позивачу додаткової винагороди за липень 2022 року та недоведеність позивачем протиправності дій відповідачів під час нарахування і виплати додаткової винагороди критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО