Справа № 195/1183/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 рокуСправа №195/1183/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу №195/1183/23 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -
02.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гардер Інни Анатоліївни про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано головного державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гардер Інну Анатоліївну, по виконавчому провадженні № 59964363, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі: 295 300,00 гривні, винесену 14.01.2021 року та зобов`язано винести нову постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , із урахуванням суми заборгованості, яка вже ним погашена, відповідно до умов Додаткової угоди №1 до кредитного договору №ZPD0GA000000001 від 21 липня 2023 року.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 року апеляційну скаргу головного державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гардер Інни Анатоліївни задоволено; ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року скасовано, провадження по справі закрито.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.11.2023 року справу №195/1183/23 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гардер Інни Анатоліївни вирішено передати для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 року справу №195/1183/23 передано для розгляду судді Озерянській С.І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гардер Інни Анатоліївни про зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року, надано уточнену позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Так, в наданій уточненій позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Томаківського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гардер Інни Анатоліївни, щодо винесення постанови від 14.01.2021 року по виконавчому провадженні № 59964363 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295 300.00 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Томаківського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гардер Інни Анатоліївни, від 14.01.2021 року по виконавчому провадженні № 59964363 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295 300,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №195/1183/23 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови. Розглядати справу ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати разом з відзивом на позов належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59964363.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року залучено до участі у справі №195/1183/23 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, як другого відповідача - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Заперечуючи проти позовної заяви, Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №59964363 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості у сумі 2 953 000 грн., яке було відкрито на підставі виконавчого напису №7123, виданого 31.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. 26.10.2023 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як від стягувача АТ КБ «Приват Банк» надійшла заява про сплату боржником боргу в повному обсязі. Відповідачем 26.10.2023 року відкрито виконавче провадження за №73153169, на підставі постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 295300 грн. з позивача на користь Державного бюджету України. Зазначає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору вчинені згідно вимог частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
22.12.2023 року на адресу суду від Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) разом із відзивом на позовну заяву надійшли засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59964363.
В судове засідання 12.01.2024 року позивач та представник позивача не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі.
В судове засідання представники відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень органів державної виконавчої служби, та керуючись частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін повідомлених належним чином в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.07.2017 року приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача грошових коштів у сумі 2 953 000 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».
06.09.2019 року державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59964363 з виконання виконавчого напису №7123 від 31.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КТ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 2 953 000,00 грн.
Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59964363 від 06.09.2019 року постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Стягнути з боржника витрати виконавчого провадження в сумі 231,33 грн. Кошти за виконавчим документом в загальній сумі 3 248 531,33 грн. сплатити на зазначений поточний рахунок.
14.01.2021 року державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову ВП №59964363 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 295 300,00 грн.
Тобто, даною Додатковою угодою № 1, було змінено суму повернення боргу (зменшено).
26.07.2023 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій зазначило, що на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №59964363 з примусового виконання виконавчого напису №7123 від 31.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2 953 000,00 грн. Також заявник зазначив, що позивачем сплачено борг в повному обсязі, у зв`язку з чим заявник просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
26.10.2023 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову ВП №59964363 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.
26.10.2023 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73153169 по виконанню постанови ВП №59964363 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 295 300,00 грн., якою, зокрема, постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 295 300,00 грн.
Позивач вважаючи протиправною постанову від 14.01.2021 року у виконавчому провадженні № 59964363 про стягнення виконавчого збору, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
Згідно з частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Частиною 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Тобто, норми Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 2475-VIII) не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 2475-VIII) викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 420/1373/19, від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19, від 26 липня 2023 року № 500/3394/22 згідно якої фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
Отже, доводи позивача, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Вказану норму Закону України «Про виконавче провадження» викладено в такій редакції відповідно до Закону України від 03.07.2018 № 2475 № Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, які набрали чинності 28.08.2018 року, тобто до відкриття виконавчого провадження і до винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Таким чином вищезазначені доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Також, згідно частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,6,9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 та 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Аналізуючи вищевказані норми, суд приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №59964363 винесена 06.09.2019 року в якій зазначено про стягнення витрат виконавчого провадження.
14.01.2021 року державним виконавцем Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову ВП №59964363 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 295 300,00 грн.
Водночас, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №59964363, винесена на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 26.10.2023 року.
Отже, на момент прийняття оскаржуваної постанови від 14.01.2021 року розмір суми боргу складав 2 953 000 грн., 10 відсотків якої становить саме 295 300 грн. та у відповідача були відсутні дані щодо погашення суми боргу, обставини щодо погашення якої виникли лише 21.07.2023 року.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд доходить до висновку, що дії щодо прийняття та постанова головного державного виконавця Томаківського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гардер Інни Анатоліївни, від 14.01.2021 року по виконавчому провадженні № 59964363 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295 300,00 грн. є правомірною та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська