Справа № 380/23284/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/23284/23 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною ухвалу Львівської міської ради від 23.08.2023 про невиконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набула законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20 та відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Львівську міську раду виконати Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набула законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20: повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку, встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, та у терміни, визначені чинним законодавством України, надати учаснику антитерористичної операції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як учасник АТО, 05.01.2018 звернувся у Винниківську міську раду із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення мені земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 .

Вказана заява від 05.01.2018 була розглянута 22.02.2018, однак не набрала необхідної кількості голосів депутатським корпусом для прийняття позитивного рішення.

Рішенням № 1779 сесія Винниківської міської ради від 04.04.2019 в черговий раз відмовила позивачу, як учаснику АТО, в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , згідно поданої заяви від 05.01.2018 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20, визнано протиправним рішення Винниківської міської ради №2283 від 06.02.2020 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 та зобов`язано Винниківську міську раду м. Львова надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з реорганізацією Винниківської міської Ради та приєднанням м. Винники до Львівської ОТГ, позивач 17.02.2021 подав відповідну заяву на ім`я міського голови м. Львова ОСОБА_2 з проханням взяти під особистий контроль виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набула законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20 та надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

На протиправне блокування управлінням земельних ресурсів ЛМР Постанови Суду, позивачем 12.05.2022 було зареєстровано відповідну скаргу на ім`я міського голови м. Львова.

23.08.2023 позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Відповідач жодних заперечень проти позову не подав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 09.10.2023 року у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

12.05.2022 позивачем подано відповідну скаргу на ім`я міського голови м. Львова Садового А.І., в які позивач просив взяти під особистий контроль виконання по суті постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20.

23.08.2023 відповідачем прийнято ухвалу за № 3853 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , в якій зазначено:

«Розглянувши звернення громадянина ОСОБА_1 , зареєстроване у Львівській міській раді 12.05.2022 за № 3-Б-36807-ЛВ-24, беручи до уваги висновок управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування від 14.04.2022 № 4-2401-3336 про визначення відповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, керуючись ст. 144 Конституції України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 24 Закону України «Про

регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 12, 20, 40, 118, 121, 122 Земельного

кодексу України, міська рада ухвалила:

відмовити громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на

виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною

площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 для ведення садівництва у зв`язку з

невідповідністю місця розташування містобудівній документації, а саме: земельна

ділянка належить до комунально-складських територій».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірну ухвалу протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом частково враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної ухвали з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

27.01.2021 Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, по справі № 380/2958/20, визнано протиправним рішення Винниківської міської ради №2283 від 06.02.2020 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 та зобов`язано Винниківську міську раду м. Львова надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Мотиви апеляційного суду наступні:

«Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для ведення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу 2-го пленарного засідання 10-ої сесії Винниківської міської ради 7-го скликання від 22.02.2018 питання про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва по АДРЕСА_1 не набрало достатньої кількості голосів депутатським корпусом для прийняття позитивного рішення, про що позивача повідомлено листом №35/04-20/33 від 23.02.2018.

Позивач, вважаючи дії суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду його клопотання протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №463/5196/18 від 16 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Винниківську міську раду м. Львова прийняти рішення в порядку, встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва згідно поданої заяви від 05.01.2018.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019 апеляційну скаргу Винниківської міської ради м.Львова задоволено частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі №463/5195/18 змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення залишено без змін.

Позивач повторно звернувся до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Винниківської міської ради від 04.04.2019 року №1779 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам закону, а також даних Генерального плану м.Винники. В обґрунтування рішення вказано, що відповідно до даних Генерального плану м.Винники затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить позивач орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, позначена цифрою 126 гаражний кооператив. Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель території промислових підприємств віднесено до категорії 11, - землі промисловості, в свою чергу цільове призначення садівництво має код цільового призначення 01.05 - землі сільськогосподарського призначення, а тому дозвіл розроблення проекту землеустрою не може бути надано.

Позивач, вважаючи дії суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду його клопотання протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі №1.380.2019.003128 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним рішення Винниківської міської ради №1779 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 від 04.04.2019 року. Зобов`язано Винниківську міську раду м.Львова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара по АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 29.12.2019.

Рішенням Винниківської міської ради від 06.02.2020 року №2283 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 у зв`язку із невідповідністю місяця розташування об`єкта вимогам законів, а також даним Генерального плану м.Винники, а саме: відповідно до даних Генерального плану м.Винники, затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, а також позначена цифрою 126 - гаражний кооператив. Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель території промислових підприємств віднесено до категорії 11 - землі промисловості, в свою чергу цільове призначення садівництво має код цільового призначення 01.05 землі сільськогосподарського призначення, а тому дозвіл розроблення такого проекту землеустрою не може бути надано, оскільки є невідповідність місця розташування об`єкта - земельної ділянки із цільовим призначенням 01.05 (для ведення садівництва) вимогам Генерального плану м.Винники, який визначає дану територію як 11 землі промисловості.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

Відповідно до п.«б» ч. 1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до пункту «в» ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

При цьому, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як слідує з матеріалів справи, позивач при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 та, яка розташована по АДРЕСА_1 , для ведення садівництва, подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Однак, рішенням Винниківської міської ради від 06.02.2020 року № 2283 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 .

При цьому, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в оскаржуваному рішенні відповідач покликається на невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а також даним Генерального плану м.Винники, а саме: відповідно до даних Генерального плану м.Винники, затвердженого рішенням Винниківської міської ради №747 від 01.03.2005 року, земельна ділянка, яку просить ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,10 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , згідно умовних позначень віднесено до території промислових підприємств, а також позначена цифрою 126 - гаражний кооператив.

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, відповідачем не надано будь-якого належного та достовірного доказу, що підтверджує зазначене твердження, та на підставі якого можна встановити дійсне віднесення бажаної земельної ділянки згідно Генерального плану м.Винники до території промислових підприємств.

При цьому, слід зазначити, що мотивація вказаної відмови аналогічна мотивації відмови, яка зазначена у рішенні сесії від 04.04.2019 № 1779 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1 », з приводу необґрунтованості якої Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зверталось до міського голови м.Винники з клопотанням з питань дотримання вимог земельного законодавства та вимогою усунення порушення вимог земельного законодавства.

Окрім того, судовим рішенням яке набрало чинності та неведене вище, уже надана правова оцінка мотивам відмови відповідачем у задоволенні заяви ОСОБА_1 ..

З огляду на вказане, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необґрунтованість відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне. Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій, зокрема, в постанові від 02 липня 2020 року в справі № 825/2228/18.

Частиною 4 ст.245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд зазначає, що надана судом оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Також під час судового розгляду встановлено, що ці мотиви є вичерпними і будь-яких заперечень щодо того, чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу, відповідачем не наведено.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, за наявності належним чином поданих ОСОБА_1 до відповідача документів та з урахуванням необґрунтованості причин відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, суд приходить до висновку про відсутність перешкод у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою на підставі його клопотання.

Отже, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 123 ЗК України:

2. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У разі звернення з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки особи, яка є державним партнером (концесієдавцем) відповідно до законів України «Про державно-приватне партнерство», «Про концесію» та зацікавлена в отриманні в користування земельної ділянки для здійснення державно-приватного партнерства, у тому числі реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, або уповноваженої нею особи до клопотання додається копія рішення про доцільність здійснення державно-приватного партнерства, зокрема у формі концесії.

Якщо з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки звертається інвестор із значними інвестиціями, з яким укладено спеціальний інвестиційний договір у порядку, передбаченому Законом України «Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями», або уповноважена ним особа, то до клопотання додається копія укладеного спеціального інвестиційного договору та копія документів, що підтверджують повноваження уповноваженої особи.

3. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірній ухвалі суд зазначає наступне:

23.08.2023 відповідачем прийнято спірну ухвалу за № 3853 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », за результатом розгляду звернення позивача від 12.05.2022 за № 3-Б-36807-ЛВ-24.

Суд зазначає, що 12.05.2022 за № 3-Б-36807-ЛВ-24 позивач звернувся не до відповідача, а до міського голови м. Львова Садового А.І., і не з відповідним клопотанням про надання дозволу на його розробку, а із скаргою в якій просив взяти під особистий контроль виконання по суті постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 27 січня 2021 року по справі № 380/2958/20.

Таким чином, спірна ухвала є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята відповідачем у невстановлений законом спосіб.

В іншій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду, по справі № 380/2958/20, підлягає виконанню в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1 якого встановлює, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак в цій частині позивач помилився в обраному способі захисту, що є по суті самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом частково враховуються аргументи позивача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. В. Чорновола, 4, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 23.08.2023 за № 3853 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 11.01.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.