Справа № 185/5225/22
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/5225/22
Провадження № 2-а/932/106/23
РІШЕННЯ
12 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.
при секретарі - Скрипниченко К.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, -
19.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, в якому просив поновити строки звернення до суду із даним позовом, визнати протиправною на скасувати постанову ПНМДН 003527 від 05.07.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення; визнати протиправним та скасувати рішення № 9 від 05.07.2022 року Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є громадянином російської федерації, але прибув до України ще у 2006 році, коли йому було 4 роки зі своєю мамою та сестрою. З 2006 року по теперішній час він постійно проживав на території України, з 2006 по 2020 рік він проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; з 2020 року по теперішній час він проживає за адресою АДРЕСА_2 . Він навчався в середній школі №13а з 1 по 9 клас в м. Українськ, продовжив навчання в м. Селидове в СПЛ № 41, де отримав диплом кухара-кондитера. Його мати отримала посвідку на проживання у 2006 році, куди він був вписаний як її неповнолітня дитина. 05.07.2022 року відповідач склав протокол про адміністративне правопорушення про те, що 05.07.2022 року о 11-30 год. під час проведення перевірки виявлено, що він позивач ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП; відповідач призначив розгляд справи через одну годину після складання протоколу, тобто 05.07.2022 року о 12:50 год., тому він не встиг скористуватися правовою допомогою та підготувати свій захист; до цього часу його не повідомляли про будь-які дозволені терміни перебування на території України. 05.07.2022 року через годину відповідач склав постанову про накладення на нього адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 1700 грн. 05.07.2022 року відповідач прийняв рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути його до країни-агресора російської федерації та зобов`язано його покинути територію України у термін до 04.08.2022 року. Він весь свій свідомий час з 4х років провів в Україні, проживав та навчався, налагодив сталі стосунки з мешканцями та учнями, він вважає, що повернення до країни-агресора може загрожувати його життю, безпеці та свободі через побоювання застосування щодо нього тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства чи систематичного порушення прав людини. Він не був повідомлений про строки оскарження вказаного рішення, в самому рішення порядок та строки його оскарження не зазначені, в мережі інтернет він знайшов та звернувся за правовою допомогою до Павлоградського МЦ з надання БВПД, де йому повідомили про строки оскарження вказаного рішення, тому адміністративний позов був складений 19.07.2022 року і цього ж дня поданий до суду, тому він просить поновити строки для звернення до суду із цим позовом.
27.07.2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов (уточнений) ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 9 від 05.07.2022 року Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 02.08.2022 року дана справа передана для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.
Ухвалою від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
03.10.2022 року до суду від Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області надійшов Відзив на адміністративний позов, в якій зазначено про не визнання вказаного адміністративного позову.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасувати постанову ПНМДН 003527 від 05.07.2022 року Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 05.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення.
В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові з урахуванням його уточнень, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у Відзиві на позов, та просив відмовити у їх задоволенні. За твердженням представника відповідача, станом на 23.01.2020 року на дату видачі позивачу паспортного документа російської федерації він вважався іноземцем, який перебував на території України за безвізовим режимом по паспортному документу громадянина рф та мав право знаходитись в Україні не більше 90 днів протягом 180 днів. У 2020 році позивач мав виїхати з території України та повернутись при наявності такого бажання, заїхавши по одній із підстав, визначених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», легалізувавши своє перебування на території України та отримавши дозвільний документ; після отримання паспортного документу громадянина рф у віці 18-ти років позивач мав би звернутись до органів міграційної служби за отриманням посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі п.1 або п.16 ст.4 Закону. Однак позивач продовжив перебування на території України за паспортним документом громадянина рф та перейшов на нелегальне становище, таким чином отримавши статус нелегального мігранта та продовжуючи проживання на території України з подальшим порушенням міграційного законодавства.
Вислухавши позивача з представником та представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. воркута рф та є громадянином російської федерації. Вбачається, що він прибув до України ще у 2006 році, коли йому було 4 роки зі своєю мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2002 року відділом загс м.воркута республіки комі, батьками ОСОБА_1 зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 .
Батьки ОСОБА_1 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2001 року, який був розірваний 28.01.2006 року у територіальному відділі запису актів громадянського стану м.воркути управління записи актів громадянського стану республіки комі, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу 14.06.2006 року серії НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 30.06.2021 року територіальним відділом записи актів громадянського стану м.воркути міністерства юстиції республіки комі.
З 2006 року по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає на території України, з 2006 по 2020 рік він проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; з 2020 року по теперішній час він проживає за адресою АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 навчався в середній школі №13а з 1 по 9 клас в м. Українськ, продовжив навчання в м. Селидове в Селідовському професійному ліцеї № 41, де отримав диплом кухара-кондитера.
23.01.2020 року ОСОБА_1 отримано в г/к росії м. Харкова паспорт громадянина російської федерації 51№6954963, строком дії до 23.01.2025 року.
ОСОБА_1 має Посвідчення дитини з багатодітної сім`ї № НОМЕР_4 , видане Селидівською міською радою 24.12.2010 року.
Вбачається, що мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09.01.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_5 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_7 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
05.07.2022 року головним спеціалістом Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Асотською О.В. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 003535, відповідно до якого 05.07.2022 року о 11:30 за адресою: АДРЕСА_4 , під час перевірки дотримання іноземцями та ОБГ правил перебування на території України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП.
Постановою заступника начальника Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. від 05.07.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу на користь держави в сумі 1700,00 грн. у зв`язку із порушенням ч.16 ст.4, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та ОБГ» та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МДН 003535 від 05.07.2022 року. Як зазначено у постанові, 05.07.2022 року о 11:30 за адресою: АДРЕСА_4 , під час перевірки дотримання іноземцями та ОБГ правил перебування на території України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. З березня 2020 року до теперішнього часу перебуває в Україні з порушенням міграційного законодавства.
05.07.2022 року головним спеціалістом Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Асотською О.В. відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте Рішення №9, що затверджене заступником начальника Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Шевченко О., про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Як зазначено в даному рішенні, 05.07.2022 року під час перевірки дотримання іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, паспорт НОМЕР_7 , виданий 23.01.2020 Г/К росії, Харків на строк до 23.01.2025, дані перетину державного кордону України та міграційна картка відсутні. Зі слів ОСОБА_1 він прибув на територію України у 2006 році з російської федерації неповнолітнім разом з матір`ю. По досягненню повноліття до органів та підрозділів Державної міграційної служби України з клопотанням щодо продовження строку перебування на території України ОСОБА_1 не звернувся, від виїзду ухилився, березня 2020 року перебуває на нелегальному становищі, підстав для дострокового перебування в Україні гр. рф ОСОБА_1 не має. Даним рішенням вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 04.08.2022 року.
Вбачається, що ОСОБА_1 не набував громадянства України, не отримував дозвіл на імміграцію в Україну, не документувався посвідками на проживання в Україні.
Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.08.2022 року інформацію щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 18.07.2017 по 18.08.2022 громадянином рф ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у базі даних не виявлено.
ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області із зверненням від 03.08.2022 та 04.08.2022 року про надання статусу особи, яка потребує тимчасового захисту, на яке ГУ ДМС у Дніпропетровській області було направлена листа від 08.08.2022 року, зі змісту якого вбачається, що поки триває військова агресія російської федерації проти України, це робить недоречним надання Україні міжнародного захисту іноземним громадянам та особам без громадянства у зв`язку з неможливістю надати їм ефективний захист, гарантувати збереження життя та здоров`я, свободу та відсутність негідного положення тощо в умовах війни.
Листом від 30.09.2022 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області повернуті ОСОБА_1 матеріали щодо отримання захисту в Україні з посиланням на те, що за результатами опрацювання встановлено, що з порушеного у надісланих матеріалах питання йому неодноразово надавались відповіді в листах від 08.08.2022 та 22.08.2022 на звернення від 03.08.2022 та від 04.08.2022 року, в яких надано відповідні роз`яснення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції Закону чинного на день виникнення правовідносин, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).
Згідно з п. 14 ст. 1 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
У відповідності до п.18 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. . Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону № 3773-VI).
Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону № 3773-VI).
Стаття 25 зазначеного Закону регламентує порядок добровільного повернення іноземців та осіб без громадянства, а стаття 26 - примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.
Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Відповідно до частини 3статті 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 26 цього ж Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Вбачається, що в прийнятому головним спеціалістом Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Асотською О.В. відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенні №9 від 05.07.2022 року зазначено, що воно прийнято з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Відповідно до змісту ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в редакції станом на день винесення оскаржуваного рішення, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення (ч.1).
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (ч.2). Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (ч.3). Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (ч.4). Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5). Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв. З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України (ч.6).

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні (ч.7). Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ч.8). Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262 (ч.9).

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції №353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції №353/271/150 встановлено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №353/271/150, примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

За приписами пунктів 1, 2, 3, 4 розділу ІІ Інструкції №353/271/150 рішення про примусове повернення до країни походження готується відповідною посадовою особою у двох примірниках, з подальшим повідомлення про таке рішення іноземця, та протягом 24 годин прокурора. Саме рішення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення в присутності перекладача та / або його законного представника (на вимогу особи) під підпис. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.

Згідно положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9 п. 4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ст. 31 Закону № 3773-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що під час проживання в Донецькій області вони з матір`ю неодноразово звертались до міграційної служби в м.Селідово з питань отримання громадянства, отримання посвідки на постійне проживання в Україні, а потім звертався з цих питань до міграційної служби в м. Тернівка Павлоградсього району, де в нього відмовились приймати заяви. Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , після смерті батька в 2021 році у нього в рф ніяких родичів не залишилось, будь-які родинні та соціальні зв`язки відсутні, майна, належного його сім`ї, немає, як і немає ніякого житла.

Також на підтвердження позовних вимог позивача в судовому засіданні надала пояснення в якості свідка його мати ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона народилась в м.Українськ Донецької області, в 2006 року вона з сином ОСОБА_9 , донькою переїхали на територію України в м. Українськ Донецької області, оскільки у м.воркуті, де вони жили, її доньці не підходив клімат, вона хворіла, потрапляла в реанімацію. Після переїзду син навчався у середній школі м. Українська. Після 2014 року вона неодноразово зверталась до міграційної служби в м.Селідово для отримання посвідки сину для проживання в Україні і три роки розглядалися їх документи, їх розгляд відкладали то в зв`язку з введенням карантину, то в зв`язку з необхідністю зібрання документів, потім сказали звертатися до міграційної служби за місцем реєстрації в м. Українськ, проте за місцем їх реєстрації міграційна служба після 2014 року не працювала і документи там не приймалися. Вона та її син з України ніколи після приїзду в рф не виїздили, батько ОСОБА_10 помер в росії в 2021 року, ніякого майна в рф вони не мають, як і не мають там родичів. Вона з двома неповнолітніми дітьми від іншого шлюбу в квітні 2022 року переїхала з м.Українська в м.Млинів Ровенської області, де жили у школі, восени переїхали проживати в м.Сарни. Микита переїхав проживати в м.Тернівку Дніпропетровської області, він звертався в міграційну службу після переїзду для отримання громадянства України; син офіційно не працює, займається волонтерством для ЗСУ, в рф існує загроза для його життя.

Доводи позивача та пояснення свідка в судовому засіданні підтверджуються, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_11 від 05.07.2022 року, наданими начальнику Павлоградського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, з яких вбачається, що після переїзду ОСОБА_1 до м.Терновки він разом з ним ходили в міграційну службу м. Терновки, але там їм не надавали інформації як бути з документами.

Також вказані обставини підтверджуються змістом листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.10.2022 року № УКЦ-ІІІ-3010-22/1/1201.4.4/14313-22, в якому зазначено, що проведеною перевіркою та фактами, які викладені у зверненні позивача, встановлено, що його матір як громадянка російської федерації, у 2006 році переїхала з багатодітною родиною з росії на постійне місце проживання до України; проживаючи в Україні, його матір, яка є уродженкою України, Донецької області, м. Українськ, проживала в Україні за посвідкою на постійне проживання, як іноземка-громадянка російської федерації, та неодноразово зверталась за місцем проживання для оформлення ОСОБА_1 у неповнолітньому віці документів для законного перебування на території України: Донецька область.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. воркута рф, прибув до України у 2006 році в чотирирічному віці зі своєю мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Українськ Донецької області, та сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Мати ОСОБА_1 отримала посвідку на проживання у 2006 році, куди ОСОБА_1 був вписаний як її неповнолітня дитина. З 2006 року по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає на території України, з 2006 по 2020 рік він проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; з 2020 року по теперішній час він проживає за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 навчався в середній школі №13а з 1 по 9 клас в м. Українськ, продовжив навчання в м. Селидове в Селідовському професійному ліцеї № 41, де отримав диплом кухара-кондитера. 23.01.2020 року ОСОБА_1 отримано в г/к росії м. Харкова паспорт громадянина російської федерації 51№6954963, строком дії до 23.01.2025 року.

Мати позивача і сам він неодноразово звертались за місцем реєстрації в м. Українську та в м.Селідово для оформлення ОСОБА_1 документів для законного перебування на території України, після переїзду до м.Тернівка позивач сама неодноразово звертався до міграційної служби для отримання йому посвідки на проживання. Після переїзду до України ОСОБА_1 жодного разу не виїздив до рф, після смерті батька в 2021 році у позивача в рф ніяких родичів не залишилось, будь-які родинні та соціальні зв`язки в рф у нього відсутні, майна, належного його сім`ї, немає, як і немає ніякого житла.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду Подяку, видану ОСОБА_12 в 2002 році Головою ГО «Агенція сталого розвитку міста Тернівка Дніпропетровської області», за стійку громадську позицію, патріотизм, волонтерську допомогу військовослужбовцям Збройних сил України та з нагоди Дня Незалежності України. Позивач пояснив, що в м.Тернівка, де він проживає, він займається в`язанням балаклав та носків для ЗСУ в молодіжному центрі, допомагає по господарству людям, його друг допомагає йому з житлом. В мережах інтернет містяться його фотокартки та відео з приводу його допомоги ЗСУ, на захист України, тому він вважає, що дані обставини привели би в рф до його ув`язнення. Наведені вище факти спростовують твердження відповідача, що останній керувався інтересами національної безпеки України, охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, приймаючи 05.07.2022 року рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно позивача, оскільки доказів того, що позивач несе небезпеку інтересам національної безпеки України, правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, порушує громадський порядок, суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що Рішення №9 від 05.07.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відповідачем відносно ОСОБА_1 передчасно та без з`ясування усіх дійсних обставин, що передували його винесенню, та без наведення належних обґрунтувань під час прийняття рішення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню з визнанням протиправним та скасування рішення № 9 від 05.07.2022 року Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позові та в судовому засіданні позивач просить поновити йому строк для звернення до суду із адміністративним позовом до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, посилаючись на те, що він не був повідомлений про строки оскарження вказаного рішення, в самому рішення порядок та строки його оскарження не зазначені, в мережі інтернет він знайшов та звернувся за правовою допомогою до Павлоградського МЦ з надання БВПД, де йому повідомили про строки оскарження вказаного рішення, тому адміністративний позов був складений 19.07.2022 року і цього ж дня поданий до суду.

Згідно змісту Інструкції №353/271/150 10. Рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Рішення суду про примусове видворення іноземця може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом. Після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом. Оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються. У разі звернення іноземця під час його перебування в ПТПІ із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, він продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою. Зі змісту ч.2, 3 ст. 288 КАС України вбачається, що вказані рішення підлягають оскарженню в 10-денний строк.

Зважаючи на вказане та на положення ст. 121 КАС України, з урахуванням того, що позовна заява про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05.07.2022 року подана позивачем до суду 19.07.2022 року, суд вважає можливим поновити позивачу строк для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень ст. 288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується, тому витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 118-123, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із адміністративним позовом до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 9 від 05.07.2022 року Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Кудрявцева