Справа № 580/281/24
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 січня 2024 року Справа № 580/281/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, інші особи, які можуть отримати статус учасників справи Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області та Державна судова адміністрація України,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Черкаській області та Державній судовій адміністрації України вчиняти дії по призупиненню нарахування і виплати суддівської винагороди за грудень 2023 року.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя на підставі частини 10 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018. Рішенням Ради Суддів України від 05.08.2022 № 24, було звернуто увагу розпорядників бюджетних коштів органів судової влади, що суддям, увільненим від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації виплачується суддівська винагорода та передбачені законом доплати до посадового окладу. Питання у яких випадках, суддя за певних умов, не може здійснювати правосуддя, і збереження за ним суддівської винагороди неодноразово було предметом дослідження як Верховним Судом так Радою суддів України. У постанові Великої палати Верховного суду від 03.11.2022 у справі № 990/4/22, суд дійшов висновку, що під час здійснення правосуддя існують випадки, коли за певних умов суддя не може здійснювати правосуддя, зокрема, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, наприклад, припинення роботи суду у зв`язку з військовими діями, стихійним лихом, нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації, реорганізації суду, перебуванням судді у відряджені, тимчасова непрацездатність, перебування у різного роду відпустках (основна, додаткова, соціальна), у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому, служба судді в ЗСУ у зв`язку з мобілізацією не може вважатися такою, що унеможливлює виплату суддівської винагороди. Оскільки відповідачі свідомо нехтують вимогами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішеннями судів, які набрали закнної сили в аналогічних справах (№ 580/1567/23, № 580/5297/22, № 580/1426/22, № 580/2452/23, № 580/2841/23, № 580/3001/23, № 580/4665/23, № 580/8024/23) і не здійснюють нарахування та виплату суддівської винагороди, існує об`єктивна необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії по призупиненню нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки виконання рішення суду у даній справі буде утруднене, бо у добровільному порядку відповідачі вимоги закону і рішення суду не виконують, а для виконання рішення треба буде докласти значних зусиль і будуть здійснені значні витрати з державного бюджету (виконавчий збір, штрафи, тощо).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя розглядає заяву про забезпечення позову не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це вжиття судом до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19.06.2018 у справі № 826/9263/17, ці підстави є оціночними. Тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

З огляду на приписи статті 151 КАС України небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України» під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи ж позивача, що виконання рішення суду у даній справі буде утруднене, бо у добровільному порядку відповідачі вимоги закону і рішення суду не виконують, а для виконання рішення треба буде докласти значних зусиль і будуть здійснені значні витрати з державного бюджету (виконавчий збір, штрафи, тощо) - є припущеннями заявника, які не можуть бути взяті судом в якості достатньої підстави для забезпечення позову.

При цьому оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо порушення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області та Державною судовою адміністрацією України вимог Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не взяття до уваги рішень судів, які набрали закнної сили в аналогічних справах (№ 580/1567/23, № 580/5297/22, № 580/1426/22, № 580/2452/23, № 580/2841/23, № 580/3001/23, № 580/4665/23, № 580/8024/23), суддя зазначає, що оцінка правомірності/протиправності дій або бездіяльності вищевказаних державних органів може бути надано судом виключно за наслідками судового розгляду справи по суті, у зв`язку із чим суд доходить висновку про передчасність та необґрунтованість доводів позивача щодо наявності очевидних ознак протиправності дій або бездіяльності таких органів.

До того ж, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, суд, у разі задоволення заяви про забезпечення позову, фактично здійснить розгляд справи про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за грудень 2023 року по суті та позбавить ОСОБА_1 необхідності для звернення до суду із позовом за захистом свого порушеного права, що є неприпустимим.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17, у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 420/4037/20, відповідно до яких, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Також, судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 826/13306/18, згідно з якою суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

З урахуванням викладеного та виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивача не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені в заяві про забезпечення позову обставини можуть бути встановлені судом виключно в ході судового розгляду.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ