Справа № 420/24700/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за результатом розгляду якого, позивач просить:

- Визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у звільненні звільнення ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язати військову частину звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-Соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та з 15.03.2022 був призваний на військову службу під час дії воєнного стану, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» до лав Збройних сил України.

Також, позивач у позовній заяві вказує, що з 01.06.2005 р. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), та що згідно висновку ЛКК від 05.07.2023 № 177 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , потребує постійного догляду та допомоги.

Крім того, зазначає позивач, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 мешкає сама та потребує сторонньої допомоги, оскільки часто хворіє.

Відтак, вказує у позовній заяві позивач, повноцінний постійний догляд та забезпечення належних умов проживання для ОСОБА_4 об`єктивно можливий лише за наявності поруч ОСОБА_1 та з огляду на вищевказане, з урахуванням наявності у ОСОБА_4 необхідності здійснення постійного догляду, до командування військової частини НОМЕР_1 за підписом військовослужбовця ОСОБА_1 був поданий рапорт від 13.07.2023 (вх. № 3690 від 24.07.2023) «на звільнення за сімейними обставинами».

Також, позивач вказує, що від військової частини НОМЕР_1 на адресу адвоката Чернікова Д.Ю. у відповідь на рапорт надійшла письмова відмова ОСОБА_1 у звільненні з військової служби, проте ОСОБА_1 та адвокат Черніков Д.Ю. категорично не погоджуються з позицією військової частини НОМЕР_1 та таку відмову у звільненні вважають неправомірною та такою що порушує права та свободи не тільки військовослужбовця, а і членів його сім`ї.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року судом залишено позовну заяву без руху та зазначено про необхідність усунення недоліків позовної заяви.

16.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та заперечує проти їх задоволення у повному обсязі.

Відповідач у відзиві, з посиланням на фактичні обставини вказує, що позивач додав до рапорту від 22.07.2023 завірену копію рішення ЛКК № 177 від 05.07.2023, що не відповідає вимогам п. 14.10. вказаної Інструкції. Висновок лікарсько-консультативної комісії у відповідності до вказаних вище норм законодавства подається для осіб до 18 років. В свою чергу, для осіб віком понад 18 років, якою є ОСОБА_4 , подається медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, вказує відповідач, додане до рапорту солдатом ОСОБА_5 рішення лікарсько-консультативної комісії від 05.07.2023 року № 177, не є підставою у відповідності до вимог Закону України Про військовий обв`язок і військову службу для звільнення з військової служби по необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворими батьками.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 не є бригадою в розумінні вищенаведених нормативних документів, оскільки є окремим батальйоном, який входить до складу військової частини НОМЕР_2 , що є бригадою. Правом вирішувати питання звільнення із військової служби військовослужбовців; військової частини НОМЕР_1 наділений командир військової частини НОМЕР_2 .

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, а від відповідача заперечення.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2022 №15 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією, проходить військову службу на посаді водія 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 196 окремого батальйону територіальної оборони та має військове звання солдат.

22 липня 2023 року до командира ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підготовки військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт солдата ОСОБА_1 від, в якому позивач просив про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за мамою дружини, яка за висновками ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

До вказаного рапорту позивачем були додані:

- висновку ЛКК №177 від 05.07.2023;

- акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №327 від 11.07.2023 року;

- копії паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

- копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_7 ;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 ;

- копія заочного рішення Олександрійського районного суду Кіровоградської області.

Копії вищевказаних документів також надані до суду представником позивача.

При цьому, відповідно до рішення ЛКК комунального некомерційного підприємства «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради № 177 від 05.07.2023 року щодо ОСОБА_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я потребує постійного догляду.

Також, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №327 від 11.07.2023 року за адресою АДРЕСА_1 фактично проживає одна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , часто хворіє, потребує стороннього догляду. ОСОБА_1 виявляє бажання доглядати хвору тещу ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається з копії рапорту позивача:

- командир ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підготовки військової частини НОМЕР_1 клопоче по суті рапорту командиру роти вогневої підготовки військової частини НОМЕР_1 ;

- командир роти вогневої підготовки військової частини НОМЕР_1 клопоче по суті рапорту командиру військової частини НОМЕР_1 ;

- помічник командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи проставив резолюцію про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.

На адвокатський запит позивача, військовою частиною НОМЕР_1 , надано письмову відповідь №2017 від 26.08.2023 року, відповідно до якої: «…Висновок лікарсько-консультативної комісії у відповідності до вказаних вище норм законодавства подається для осіб до 18 років. У свою чергу, для осіб віком понад 18 років, якою є мати дружини солдата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подається медичний висновок медико-соціальної експертної комісії. Таким чином, надане солдатом ОСОБА_5 рішення лікарсько-консультативної комісії від 05.07.2023 № 177, не є підставою у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю дружини.

Враховуючи норми статті 19 Конституції України, якими передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності, рапорт солдата ОСОБА_8 залишено без реалізації».

Вирішуючи дану справу, суд зазначає.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено такі види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, яка не має інших осіб які можуть здійснювати такий догляд.

Так, відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці строкової військової служби звільняються із служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

З аналізу вказаних приписів пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вбачається, що необхідною умовою для звільнення із служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини є одна з таких обставин:

- необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка);

- необхідність здійснення постійного догляду за особою яка за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Лише за наявності відповідних обставин та вказаних умов особа може бути звільнена через вказані сімейні обставини на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При цьому, відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, вказана постанова не змінюючи підстав, які дають право на звільнення військовослужбовця з військової служби, конкретизувала, який документ є доказом наявності такої підстави як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а саме:

- висновок медико-соціальної експертної комісії є доказом необхідності постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років;

- висновок лікарсько-консультативної комісії є доказом необхідності постійного стороннього догляду для осіб до 18 років.

Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з абз.2 п.225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_3 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.

Відповідно до п.233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Судом, з рапорту позивача встановлено, що позивач є водієм 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 196 окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_4 та має військове звання солдат.

Відповідно до п.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України) солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (п.125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно з п.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону)* в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

З аналізу вищевказаних приписів чинного законодавства вбачається, що рапорт, який подано «по команді» до командира батальйону у разі негативного рішення за результатами його розгляду командиру бригади не передається.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що доводи відповідача щодо того, що належним відповідачем у даній справі є військова частина НОМЕР_2 є необґрунтованими, оскільки, саме відповідач у процесі розгляду рапорту позивача дійшов висновку про відсутність підстав для його звільнення з військової служби, а військова частина НОМЕР_2 , яка за твердженнями відповідача є бригадою, у спірних правовідносинах участі, на час їх виникнення, не приймала та жодного рішення по їх суті не виносила.

Суд зазначає, що разом із рапортом на звільнення позивачем на виконання п.14.10 розд.XIV Інструкції №170 було подано оригінал лише нотаріально посвідченого висновку (фактично рішення) ЛКК №177 від 05.07.2023 року.

Водночас, як вже зазначалось вище, відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (п.1). Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.4).

Залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Пенсійного фонду України, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники органів державної служби зайнятості та у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери (п.10).

Міські, міжрайонні, районні комісії: 1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків (п.11).

Згідно з Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності (п.1). Лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.2).

Комісії: 5) надають батькам або законним представникам дитини: довідку про потребу дитини, дитини з інвалідністю в домашньому догляді (п.7).

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством чітко визначено, які структурні підрозділи медичних закладів та медичні заклади здійснюють оцінку наявності чи відсутності потреби у догляді окремо для осіб, які не достягли 18 років та для повнолітніх осіб.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено можливості у таких закладів підміняти один одного та виконувати функції один одного.

На підставі викладеного, суд вважає, що у цілях встановлення у військовослужбовця наявності підстав на звільнення з військової служби, передбачених пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", лікарсько-консультативні комісії не можуть робити висновки щодо наявності потреби у догляді за повнолітніми особами, так само, як медико-соціальна експертна комісія не може робити висновки щодо наявності потреби у догляді за неповнолітніми особами.

Зважаючи на те, що позивач вважає, що у нього наявні підстави на звільнення з військової служби, передбачені пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю своєї дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним доказом наявності такої підстави є саме висновок медико-соціальної експертної комісії, який проте ні відповідачу, ні до суду не надано.

Відтак, суд робить висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про відсутність підстав для їх задоволення.

У зв`язку з відмовою у позові, суд робить висновок про відсутність підстав про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 10.01.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.