Справа № 160/15490/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/15490/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року (суддя Калугіна Н.Є., повне судове рішення складено 18 вересня 2023 року) в справі №160/15490/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України (далі - СБУ) про визнання протиправними дій щодо відмови в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» внаслідок порушення строків виплати суми коштів перерахованого йому грошового забезпечення за період військової служби з 29 січня 2020 року по день звільнення (31 березня 2020 року); зобов`язання відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» нарахувати та виплатити йому кошти компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням посадовими особами Служби безпеки України строків виплати коштів грошового забезпечення за період військової служби з 29 січня 2020 року по день звільнення (31 березня 2020 року), що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 160/8389/22 від 23 серпня 2022 року виплачені йому 06 січня 2023 року, строк прострочення виплати яких складає 1011 днів (2 роки 9 місяців 6 днів).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов задоволено, визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 коштів компенсації за втрату частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з порушенням строків їх виплати внаслідок порушення строків виплати суми коштів перерахованого йому грошового забезпечення за період військової служби з 29 січня 2020 року по день звільнення (31 березня 2020 року); зобов`язано Службу безпеки України відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням посадовими особами Служби безпеки України строків виплати коштів грошового забезпечення за період військової служби з 29 січня 2020 року по день звільнення (31 березня 2020 року), що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 160/8389/22 від 23 серпня 2022 року, виплачені йому 06 січня 2023 року, строк прострочення виплати яких складає 1011 днів (2 роки 9 місяців 6 днів).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що на виконання рішення в справі № 160/8389/22, яке набрало законної сили 06 грудня 2022 року, копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду отримано 06 січня 2023 року, фінансовою службою СБУ 05 січня 2023 року перераховано позивачу кошти в розмірі 33 023,33 грн.

Основними вимогами для виплати компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених стоків виплати нарахованих доходів та факт виплати нарахованих доходів.

В цьому випадку відсутнє прострочення виплати присудженої рішенням суду суми грошового забезпечення, а має місце прострочення виплати менш ніж на місяць після набрання рішенням суду законної сили, тому відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Службі безпеки України з 29 січня 2004 року по 31 березня 2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі № 160/8389/22 зобов`язано Службу безпеки України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби, а саме посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року та перерахувати кошти грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат; зобов`язано Службу безпеки України здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та перерахувати останньому кошти вказаної допомоги з врахуванням вже проведених виплат; зобов`язано Службу безпеки України надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оновлену довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеного рішення суду 06 січня 2023 року Службою безпеки України здійснено виплату позивачеві як перерахованого грошового забезпечення, так і перерахованої одноразової допомоги при звільненні в загальній сумі 33 023,23 грн.

19 грудня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні за період з 31 березня 2020 року по 06 січня 2023 року.

Листом №21/3/1-Д-178/5 від 13 січня 2023 року Служба безпеки України повідомила позивача, зокрема, про те що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі №160/8389/22 не зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти компенсації та середнього заробітку.

Оскільки відповідачем проведено позивачеві перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби (31 березня 2020 року) лише 06 січня 2023 року, у зв`язку із чим порушено строки його виплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити нарахування позивачеві компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь час затримки виплати, а саме за період з 31 березня 2020 року по 06 січня 2023 року - день фактичної виплати грошового забезпечення, тому задовольнив позовні вимоги.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Службі безпеки України з 29 січня 2004 року по 31 березня 2020 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі №160/8389/22, яким, зокрема, зобов`язано СБУ здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби, а саме посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року та перерахувати кошти грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат; здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та перерахувати останньому кошти вказаної допомоги з врахуванням вже проведених виплат, 06 січня 2023 року відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача суму в розмірі 33 023,23 грн.

Позивач 19 грудня 2022 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні за період з 31 березня 2020 року по 06 січня 2023 року.

Листом № 21/3/1-Д-178/5 від 13 січня 2023 року СБУ повідомила позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати.

Спірним під час апеляційного перегляду є питання права особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати доходу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону № 2262-XII, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18 та від 10 квітня 2019 року №686/13725/17.

Згідно з приписами частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року прийнято постанову № 704, якою, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 цього нормативного документу установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що оскільки відповідачем проведено позивачеві перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби 31 березня 2020 року, а саме, посадовий оклад та оклад за військове звання визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатком 1 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 лише 06 січня 2023 року, то вважається, що відповідачем порушено строки його виплати.

Відповідно, у зв`язку з порушенням строків виплати доходу відповідач має здійснити нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь час затримки виплати, а саме за період з 31 березня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 06 січня 2023 року.

Суд зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, а порушення строків виплати перерахованого розміру грошового забезпечення є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що несвоєчасна виплата позивачу перерахованого розміру грошового забезпечення відбулась з вини держави в особі відповідача, на якого покладено обов`язок нараховувати та виплачувати грошове забезпечення, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 31 березня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення - 06 січня 2023 року.

Доводи апелянта, що в цьому випадку відсутнє прострочення виплати присудженої рішенням суду суми грошового забезпечення, а має місце прострочення виплати менш ніж на місяць після набрання рішенням суду законної сили, тому відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, суд відхиляє з тих підстав, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення. Крім того, є доведеним судовим рішенням, що набрало законної сили, порушення строків виплати грошового забезпечення у належному розмірі.

Аргумент апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду в справі № 826/8319/16 суд відхиляє, адже судом першої інстанції цілком обґрунтовано зазначено, у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №826/8319/16 зазначено, що положення Закону №2050-III та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Крім того, судом з цього питання вказано, що у постанові від 29 квітня 2020 року №420/2093/16-а Верховним Судом зроблено висновок, що компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 160/15490/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 160/15490/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11 січня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко