Справа № 360/467/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року справа №360/467/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 р. у справі № 360/467/23 (головуючий І інстанції О.М. Качанок) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати неправомірною та протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у безпідставному не поновленні виплати грошового забезпечення, не нарахуванні та не проведенні розрахунку та не виплаті старшому солдату ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 18 травня 2022 року по 14 листопада 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_2 призупинене грошове забезпечення за період з 18 травня 2022 року по 14 листопада 2022 року у розмірі 109241,17 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 180000 грн за період з червня 2022 року по листопад 2022 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що у абз. 2 п. 15 Розділу 1 Порядку №260 законодавець вказав, що момент поновлення виплати грошового забезпечення, призупиненого внаслідок самовільного залишення військової частини, залежить від дня повернення до військової частини, а не моменту поновлення військової служби. З огляду на це, виплата грошового забезпечення позивачу мало бути поновлено з дня її повернення до військової частини, тобто з 18 травня 2022 року, а не з дня поновлення на військовій службі.

З огляду на те, що дисциплінарне стягнення було накладено наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 10.08.2022, позивач має право на отримання премії за травень, червень, липень, вересень, жовтень та листопад 2022 року.

Щодо виплати додаткової винагороди, відповідно до п. 1 Постанови №168, позивач повернувся до військової частини у травні 2022 року, а отже, він має право на виплату додаткової винагороди за період з червня по листопад 2022 року.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , з 31.08.2016 згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 31.08.2016 № 250 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 та на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2021 № 57 старшого солдата ОСОБА_2 , з 26.02.2021 призначено на посаду оперaтopа-лінійного наглядача відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 № 71 ОСОБА_2 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини знято з грошового забезпечення з 10 березня 2022 року, з продовольчого забезпечення знято з 11 березня 2022 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 № 81 ОСОБА_2 увільнена від займаної посади та зарахована у розпорядження командира з 20.03.2022 у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2022 №116 ОСОБА_2 увільнена від займаної посади, їй призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 22 квітня 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 86-РС від 24.04.2022, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2022 № 0000227.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2022 № 1952 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу старшим солдатом ОСОБА_2 » за фактом самовільного залишення розташування підрозділу старшим солдатом ОСОБА_3 наказано провести службове розслідування.

За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення підрозділу старшим солдатом ОСОБА_2 , командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 10.08.2022 № 1336.

Згідно з розпорядчою частиною наказу від 10.08.2022 № 1336, зокрема:

«2. Факт самовільного залишення військової частини або місця служби, а також не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці оператор-лінійний наглядач відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_2 в період і 25 лютого по 18 травня 2022 року підтвердився.

3. За порушення вимог статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 2, 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ознак кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та маючи на меті ухилитися від військової служби у період з 25 лютого по 18 травня 2022 року, на оператора-лінійного наглядача відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення на старшого солдата ОСОБА_2 , згідно п. «г» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «попередження про неповну службову відповідність».

4. Вважати датою повернення після самовільного залишення військової частини або місця служби, а також не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці оператором-лінійним наглядачем відділення телекомунікаційного інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відтак, факт повернення позивача до військової частини 18.05.2022 після самовільного залишення військової частини не є спірним.

Згідно вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 по справі № 183/6342/22 (номер провадження 1-кп/183/1243/22) визнано винуватою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України службового обмеження строком два роки, з відрахуванням в доход держави 20% від суми її грошового забезпечення. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вирок щодо ОСОБА_2 набрав законної сили 14.11.2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 № 323: поновити військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та призначити на посаду старшого солдата ОСОБА_2 , та призначити на посаду солдата резерву 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ВОС 100915А і вважати таким, що з 14 листопада 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з тарифним розрядом 1, шпк «старший солдат». Зарахувати на продовольче забезпечення з 15 листопада 2022 року. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 № 248/1210 виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 284% посадового окладу. Підстава: наказ командира військової частини (по особовому складу) від 14 листопада 2022 року № 342РС, вирок іменем України Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, від 13.10.2022 № 1-кп/183/989/22.

За змістом довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2023 № 1/593 про грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з травня по листопад 2022 року, виплата грошового забезпечення в період з травня по 14 листопада 2022 року не здійснювалась, в зв`язку з перебуванням старшого солдата ОСОБА_2 в самовільному залишенні військової частини. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 року № 71 знята з грошового забезпечення з 10 березня 2022 року в зв`язку з самовільним залишенням частини. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 №323 поновлена на військовій службі, поновлено дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, поновлена на грошовому забезпеченні з 14 листопада 2022 року.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2023 № 1/593 про грошове забезпечення та додаткову винагороду ОСОБА_2 , у період з травня по листопад 2022 року грошове забезпечення позивача склало, зокрема, за 17 днів листопада 7850,16 грн, додаткова винагорода за цей же період 17000 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2023 № 1/594 про додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткова винагорода, на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становить у листопаді 17000 грн. Виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року №168 за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року не здійснювалась, в зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказах командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 № 1999, від 05.08.2022 № 2843, від 05.09.2022 №3475, від 06.10.2022 № 4324, від 05.11.2022 № 5072.

Також згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_2 за 2022 рік грошове забезпечення позивачу та додаткова винагорода у період з квітня по листопад 2022 року не нараховувались.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Закон № 2011-XII).

Відповідно до пунктів 1 - 4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 16 Порядку № 260).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 15 Розділу 1 Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно з статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно з статтею 83 вказаного Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України).

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно з частиною 4 статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Щодо доводів апелянта, що виплата грошового забезпечення позивачу мало бути поновлено з дня її повернення до військової частини, тобто з 18 травня 2022 року, а не з дня поновлення на військовій службі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Пунктом 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, (далі Положення про проходження військової служби) визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Пунктом 144-2 Положення про проходження військової служби регламентовано, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні (пункт 144-5 вказаного Положення).

Як встановлено матеріалами справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 № 71 ОСОБА_2 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 10 березня 2022 року знято з грошового забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 № 81 ОСОБА_2 увільнена від займаної посади та зарахована у розпорядження командира з 20.03.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2022 № 116 ОСОБА_2 увільнена від займаної посади, їй призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 22 квітня 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №86-РС від 24.04.2022, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 квітня 2022 року №0000227.

Зазначені накази є чинними. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано.

Як наслідок, діяли обмеження у нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення.

Судом також встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 справа №183/6342/22, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України службового обмеження строком два роки, з відрахуванням в доход держави 20% від суми її грошового забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 № 323 ОСОБА_2 поновлено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та призначено на посаду солдата резерву 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ВОС 100915А і вважати таким, що з 14 листопада 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з тарифним розрядом 1, шпк «старший солдат». Зараховано на продовольче забезпечення з 15 листопада 2022 року. Підстава: наказ командира військової частини (по особовому складу) від 14 листопада 2022 року № 342РС, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 по справі № 1-кп/183/989/22.

Тобто, наказ про поновлення військової служби, дії контракту та призначення на посаду позивача виданий в день набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2022.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Судом встановлено, що до моменту увільнення від займаної посади, призупинення військової служби та дії контракту про проходження військової служби, позивач проходила службу на посаді оперaтopа-лінійного наглядача відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що 18 травня 2022 року повернулась до військової частини, перебувала в місці дислокації відповідача, здійснювала поставлені їй завдання й виконувала службові обов`язки.

Разом з тим, пунктом 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентовано, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Отже, оскільки апелянт у період з 22 квітня 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 86-РС від 24.04.2022, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2022 №0000227 по 14 листопада 2022 року на підставі наказу командира військової частини (по особовому складу) від 14 листопада 2022 року № 342РС, вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2022 по справі № 1-кп/183/989/22 не входила до чисельності Збройних Сил України, то на неї не розповсюджується дія Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року №260.

Позивачем не вказується та не підтверджується доказами, за якою саме посадою виконувались поставлені їй завдання, доручення та службові обов`язки, адже від займаної посади оперaтopа-лінійного наглядача відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла з 22.04.2022 вона була увільнена.

Колегія суддів не приймає в якості доказу виконання позивачем посадових обов`язків за спірний період іменні списки проведення вечірньої перевірки інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , оскільки на підставі вказаних витягів не є можливим встановити наявність або відсутність вказаних обставин.

Доводи апелянта, що позивач має право на отримання премії за травень, червень, липень, вересень, жовтень та листопад 2022 року та виплати додаткової винагороди, відповідно до п. 1 Постанови №168 за період з червня по листопад 2022 року, колегія суддів не приймає, оскільки нормами статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктом 144 Положення про проходження військової служби щодо військовослужбовців, військову службу яким призупинено, регламентовано порядок продовження або звільнення з військової служби у випадках набрання законної сили обвинувальним вироком суду (в залежності від визначення міри покарання), виправдувальним вироком, звільнення від кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження тощо.

Отже, саме після ухвалення судового рішення за наслідками кримінального провадження вирішувати питання про подальше проходження служби чи звільнення з військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що, зокрема, у спірний період, відповідачем необґрунтовано призупинено військову службу позивача, суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у період з 18 травня 2022 року по 13 листопада 2022 року включно.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 245 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 р. у справі №360/467/23 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 р. у справі №360/467/23 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 11 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко