Справа № 460/9333/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/9333/23 пров. № А/857/14888/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 17 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області) виплатити нараховану пенсію та зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 14 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року та з 01 листопада 2018 року по 31 травня 2022 року у розмірі 222599,12 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 460/9333/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що пенсія, яка призначена позивачці, є виплатою довічною та постійною, а тому суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо недотримання обов`язку з її виплати.

Оскільки відповідачем розраховано заборгованість з пенсійних виплат, то в даному випадку відсутнє втручання суду в дискреційні повноваження відповідача. При цьому суд зазначив, що неможливість повного погашення боргу у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань на таку мету не може слугувати підставою для звільнення від обов`язку державного орану сплатити належні позивачці суми пенсії.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Рівненській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач послався на те, що з 01 січня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа, та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до поданої заяви від 27 травня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ з 01 червня 2022 року. Виплата пенсії ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Рівненській області проводиться з 01 червня 2022 року.

Скаржник стверджує, ГУ ПФУ в Рівненській області не порушувало право позивачки на отримання пенсії згідно із діючим законодавством.

Окрім того звертає увагу, що сума заборгованості позивачці внесена до Переліку отримувачів пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 10 листопада 2021року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 30 квітня 2022 року № 5612- ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до поданої заяви від 27 травня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області з 01 червня 2022 року і виплата пенсії ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Рівненській області проводиться з 01 червня 2022 року.

У відповідь на звернення позивачки щодо виплати пенсії відповідач листом від 21 лютого 2023 року за №5914-2777/Л-02/8-1700/23 повідомив, що загальна сума заборгованості її пенсії за період з 14 вересня 2017 року по 31 травня 2018 року та за період з 01 листопада 2018 року по 31 травня 2022 року становить 222599,12 грн. Зазначена сума заборгованості внесена до Переліку отримувачів пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1165 від 10 листопада 2021 року, та буде виплачена за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ГУ ПФУ діє на підставі Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485 (далі Положення).

Як передбачено пунктом 1 Положення, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду

Пунктом 2 даного Положення визначається, що Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (пункт 4 Положення).

Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункт 12 Положення).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, позивачка у спірний період перебувала на обліку у ГУ ПФУ Донецької області (смт. Велика Новосілка), що підтверджується доданими Пенсійним органом документами, а отже її права шляхом припинення пенсійних виплат не могли бути порушені ГУ ПФУ в Рівненській області.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що позивачкою помилково було визначено відповідачем ГУ ПФУ в Рівненській області, яке є самостійною юридичною особою та не вчиняло будь-яких дій, пов`язаних із пенсійними виплатами позивачки у спірний період.

Наведені обставини не були враховані судом першої інстанції, що спричинило помилковий висновок про порушення прав ОСОБА_1 відповідачем ГУ ПФУ в Рівненській області.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 3, 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, у цьому випадку суд першої інстанції мав за правилами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Аналіз статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Враховуючи те, що ГУ ПФУ не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то у випадку, що розглядається, слід відмовити позивачці у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу про адміністративне судочинство України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 460/9333/23 скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк