Справа № 400/4757/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 400/4757/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону нести військову службу" №497 від 02.09.2022 в частині притягнення старшого стрільця 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 вересня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) було видано наказ «Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону нести військову службу» № 497. Відповідно до даного наказу позивача, старшого стрільця 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону солдата ОСОБА_1 , та ще ряд військовослужбовців було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за фактом відмови від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану.

Однак, позивач вважає, що при виданні оскаржуваного наказу командиром не було в повній мірі досліджено всі істотні факти нібито вчиненого позивачем правопорушення, хибно розцінено дії позивача та інших військовослужбовців в ситуації, яка передувала виданню даного наказу, та більше того акт службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято з пропущенням строку такого прийняття, та як наслідок прийнятий на підставі нього наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022 № 497 позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 відкрито провадження по справі № 400/4757/22 за цим позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року адміністративну справу № 400/4757/22 за позовом ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування наказу передано для подальшого розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

02.05.2023 року адміністративна справа №400/4757/22 за вх.№10787/23 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями від 02.05.2023 року адміністративну справу за №400/4757/22 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Корой С.М.

Крім того, 02.05.2023 року (вх.№13986/23) від Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов лист разом із відзивом на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 по справі №400/4757/22.

Так, у відзиві відповідач вказує, що не визнає вимоги в повному обсязі, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

У відзиві зазначено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 наказом командира (з основної діяльності) від 02.09.2022 № 497 солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана" у зв`язку з відмовою несення військової служби у 3 піхотній роті НОМЕР_2 піхотного батальйону (відмова від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану у цей період та у зв`язку з невиходом на службу). В своїй позовній заяві представник позивача зазначає: «що при виданні наказу командиром не було в повній мірі досліджено всі істотні факти нібито вчиненого позивачем правопорушення, хибно розцінено дії позивача та інших військовослужбовців в ситуації, яка передувала виданню даного наказу, та більше того акт службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято з пропущенням строку такого прийняття...», але, як стверджує відповідач, позивачем було вчинено правопорушення, що підтверджується його поясненнями та рапортом. Те, що позивач не бажав нести службу в даному підрозділі та під командуванням даного керівного складу - не спростовує той факт, що наказ командира ним виконано не було.

Як вказано у відзиві, службове розслідування було завершене 02.09.2022 року, на що вказує витяг з наказу від 02.09.2022 року №497. Відтак, на думку військової частини НОМЕР_1 не вбачається пропущення строку щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято до провадження справу №400/4757/22 за позовом ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, розпочато розгляд справи №400/4757/22 спочатку.

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, відзиву на позов, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у лавах Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, з 01.07.2022 року старшим стрільцем 2-го піхотного відділення 1-го піхотного взводу 3-ї піхотної роти 101-го піхотного батальйону НОМЕР_3 окремої піхотної бригади корпусу резерву сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.75-76).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2022 №625 призначено службове розслідування за фактом відмови військовослужбовців, зокрема позивача нести військову службу.

Підставою для прийняття вищезазначеного наказу, як свідчать наявні у справі письмові докази, слугували відкрита непокора, відмова та небажання проходити військову службу солдатом.

За наслідком проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2022 року №625, складено акт службового розслідування від 02.09.2022 року (а.с.53-60)

Згідно вказаного акту, службовим розслідуванням було встановлено, що позивач з 26.07.2022р. відмовився від несення військової служби у 3 піхотній роті НОМЕР_2 піхотного батальйону, а отже відмовився від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану.

Як зазначено в акті, за результатами проведеного службового розслідування встановлено вину позивача у формі прямого умислу, зокрема, в порушені вимог ст. ст. 1, 3, 4, 5, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В свою чергу у п.7 акту службового розслідування вказано, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є: особиста недисциплінованість та низькі морально-ділові якості, особиста безвідповідальність, низька військова дисципліна та моральна слабкість, нездатність свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Актом службового розслідування запропоновано за відкриту відмову від виконання обов`язків військової служби оголосити дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» старшому стрільцю 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону солдату ОСОБА_1 .

На підставі акту службового розслідування прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом вiдмови вiйськовослужбовцiв 3 піхотної роти НОМЕР_2 пiхотного батальйону нести вiйськову службу" №497 вiд 02.09.2022 року, яким, зокрема, притягнуто старшого стрільця 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону солдату ОСОБА_1 до дисциплінарної вiдповiдальностi iз накладенням дисциплiнарного стягнення "сувора догана".

Підставою для прийняття оскаржуваного в частині, що стосується позивача, є порушення позивачем військової дисципліни, а саме ОСОБА_1 з 26.07.2022р. відмовився від несення військової служби у піхотній роті піхотного батальйону, а отже відмовився від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану у цей період.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону нести військову службу" №497 від 02.09.2022 в частині притягнення старшого стрільця 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти 101 піхотного батальйону солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд зазначає.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 даної статті визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України), затвердженому Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків від-дання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно з ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з п.п. б), в) ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у вигляді догани, суворої догани.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Так, у відповідності до ст.83 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Відповідно до приписів ст.86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Процедура проведення службового розслідування деталізована у нормах Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608 (надалі - Порядок №608).

Згідно з п.2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

У відповідності до п.1 розділу ІІ Інструкції № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Відповідно до п.1 розділу ІV Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

В свою чергу, для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Для визначення правомірності або протиправності наказу про застосування дисциплінарного стягнення необхідно встановити наявність або відсутність складу дисциплінарного правопорушення.

Виходячи зі змісту правопорушень, які ставляться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо порушення тих обов`язків, які передбачені законами та статутами ЗСУ, інших нормативно-правових актів, або випливають зі службових обов`язків, наказів командирів, невиконання чи неналежне виконання обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності, і всі ці обставини мають бути належним чином доведеними суб`єктом владних повноважень.

Так, підставою для прийняття оскаржуваного в частині, що стосується позивача наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022 року, згідно якого позивачу оголошено дисциплінарне стягнення сувора догана за відкриту відмову від виконання обов`язків військової служби, стали висновки наведені в акті службового розслідування про порушення позивачем ОСОБА_1 військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ, а саме - ОСОБА_1 з 26.07.2022р. відмовився від несення військової служби у піхотній роті піхотного батальйону, а отже відмовився від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану у цей період.

Суд зазначає, що військовослужбовець повинен дотримуватись військової дисципліни, що ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі не лише під час несення ним служби, а й у вільний від несення служби час і тим більше під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому продовженого.

Військова присяга зобов`язує позивача обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність. Сумлінно і чесно виконувати військо-вий обов`язок. За нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивач повинен виконувати військовий обов`язок та накази командира.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи та було встановлено у ході службового розслідування, рапортом від 26.07.2022р. ОСОБА_1 з 26.07.2022р. відмовився від несення військової служби у піхотній роті піхотного батальйону, а отже відмовився від виконання бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану у цей період.

ОСОБА_1 особисто доповів, що він, солдат 3 роти не в змозі воювати за морально-психічним станом, без бойової військової підготовки та з неадекватним командуванням (а.с.61).

Окрім того, у ході проведення службового розслідування, з метою встановлення вичерпних обставин подій, які відбулись в тому числі за участю позивача та послужили в подальшому підставою для проведення цього службового розслідування, були відібрані пояснення й у інших військовослужбовців, які проходили службу разом з позивачем та були свідками обставин, що відбулись 26.07.2022 року та які підтвердили у своїх поясненнях, що окремі військовослужбовці відмовились від подальшого проходження військової служби.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та у спірному випадку полягає в небажанні проходити військову службу, адже позивачем особисто подано рапорт, в якому він зазначив, що не взмозі воювати за морально-психологічним станом та без бойової військової підготовки та неадекватним командуванням.

Зміст рапорту повністю зрозумілий та іншому тлумаченню не підлягає.

Розглядаючи дану справу суд враховує й те, що службове розслідування проводилось стосовно відмови позивача від виконання військового обов`язку, а не поведінки його командування.

Суд вважає також неґрунтовними твердження позивача щодо складання акта службового розслідування з порушенням строку, оскільки Інструкція 608 не визначає строку прийняття акта службового розслідування, лише Дисциплінарний статут ЗСУ містить строк проведення службового розслідування, який складає місяць з дня його призначення і згідно матеріалів справи він не був порушений відповідачем.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявними матеріалами справи підтверджено правомірність спірного наказу, а наведені позивачем доводи не дають суду підстав для його скасування.

Вказане своєю чергою спростовує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки вину ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку, безпосередньо за вчинення якого його й було притягнуто оскаржуваним наказом до дисциплінарної відповідальності, повністю було доведено у ході проведення службового розслідування під час якого були досліджені обставини, які послужили підставою для його прийняття, надані позивачем пояснення, а також пояснення інших осіб, які були свідками тих подій.

Доведеність порушення позивачем службової дисципліни обумовлює висновок про правомірність накладення на позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022р. №497 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани та, відповідно, про необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя С.М. Корой

.