Справа № 480/11333/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачем 11.11.2022 була подана заява про перегляд пенсії у відповідності до ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки позивач працював головою виконкому Чаплиївської сільської ради з 06.03.1985 по 16.07.1994. Після судового оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.11.2022, судом рішенням від 12.07.2023 в межах справи №480/162/23 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області розглянути заяву позивача від 11.11.2022, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли поштовим зв`язком документи з пенсійної справи позивача, а також відзив на позов в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що позивач звернувся із заявою від 28.09.2023 про переведення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу». У зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу, а саме станом на 01.05.2016 позивач не працював на посадах, які віднесені до категорії посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та не має стажу роботи 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII позивачу правомірно було відмовлено у задоволенні поданої заяви.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзиву на позов надано не було, лише надано документи з пенсійної справи позивача.
На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, від позивача та відповідачів надані документи та письмові пояснення.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Судом витребовувалися додаткові документи в учасників справи.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області, та на підставі заяви від 16.01.2018 отримує пенсію за віком з 23.11.2017.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою від 11.11.2022 про нарахування пенсії згідно ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки працював головою виконкому Чаплиївської сільської ради з 06.03.1985 по 16.07.1994.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі №480/162/23 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.11.2022, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2022, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 23.08.2023 №77 на виконання судового рішення від 12.07.2023 у справі №480/162/23 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

В межах розгляду даної справи рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 23.08.2023 №77 судом не досліджується, позивачем не оспорюється, не є предметом позовних вимог.

Позивачем 21.09.2023 подано нову заяву про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої додано додаткові документи (а.с.76-77).

Заява позивача від 21.09.2023 за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатом розгляду заяви від 21.09.2023 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.09.2023 за №77 було відмовлено у переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із тим, що позивач не працював на посаді та відсутній необхідний стаж роботи на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон № 3723).

У рішенні відповідач зазначив, що на призначення пенсії за віком за Законом №3723 мають право за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, які на 01.05.2016 року: працювали на посаді державної служби та мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів.

Позивач не погодився з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладеною у рішенні від 28.09.2023 за №77, у переведенні на пенсію відповідно до Закону "Про державну службу" та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії, крім іншого, регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 44 Закону № 1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі - Порядок № 22-1) .

В даному випадку, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що набув право на отримання пенсії державного службовця, враховуючи норму ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що діяла на час прийняття змін до Закону України «Про державну службу» у 01.05.2016.

Стосовно посилання позивача в адміністративному позові, стосовно того, що у позивача наявний стажу служби в органах місцевого самоврядування більше 8 років, зокрема, 9р. 5міс. 3 дні, та по досягненню 60 років, мав законні сподівання на отримання пенсії державного службовця по досягненню 62 років, право на яке позивач отримав у зв`язку із прийняттям нового Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07 червня 2001 року за № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення статей 2, 3 Закону № 2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 2493-III (в редакції станом на 01.05.2016 року) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з частиною сьомою статті 21 Закону № 2493-III ( в редакції з 01.10.2017, і діє на даний час) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року за № 3723-XII (далі - Закон № 3723 - ХІІ).

Так, до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу.

Зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 р. (зразкова справа № 822/524/18).

Матеріалами справи не підтверджується, що у позивача наявність обов`язкові умови для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Стосовно посилання позивача на те, що відповідачем не досліджено та у спірному рішенні не обґрунтовано ті обставини, що позивач має права на отримання пенсії згідно норм Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», при цьому позивач посилався на даній обставини, суд зазначає наступне.

В даному випадку, згідно заяви позивача від 21.09.2023, за результатом розгляду якої прийнято ГУ ПФУ в Одеській області спірне рішення, позивачем взагалі не зазначалося про отримання пенсії із врахуванням норм діючої до 01.10.2017 ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Жодних посилань про переведення позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» із врахуванням норм Закону України «Про місцеве самоврядування» в заяві від 21.09.2023 не зазначено. Матеріалами справи підтверджується, що у заяві від 21.09.2023 позивач просив про перерахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Стосовно посилання позивача на те, що період роботи позивача на посаді в органі місцевого самоврядування надавало право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно Закону України «Про місцеве самоврядування», суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 10 статті 21 Закону № 2493-III, в редакції, яка діяла до 01.10.2017, було передбачено, що посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

На момент звернення позивача із заявою від 21.09.2023 діяла норма ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування», яка з 01.10.2017 визначає, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Сторонами не заперечувалось та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачу призначена пенсія за віком з 23.11.2017.

Частину десяту статті 21 Закону № 2493-III виключено на підставі Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, застосовується з 01.10.2017.

Таким чином і на момент призначення позивач пенсії за віком діяла норма ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування», яка з 01.10.2017 визначає, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Посилання позивача у позову на редакцію норми статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", чинну до 01.10.2017, є необґрунтованими, адже у контексті застосування принципу дії закону у часі визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсязі.

Суд зазначає, що особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент прояву реального бажання скористатися відповідним правом та механізмом.

При цьому, реальність бажань означає те, що особа звернулася до відповідно суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб та із заявою встановленої форми із наданням всіх необхідних документів (виконанням всіх вимог законодавства, що регулює порядок реалізації відповідного права). Ще однією вимогою застосування такого підходу ретроспективного способу реалізації права є те, що у певний момент часу суб`єкт владних повноважень був наділений відповідними повноваженнями та об`єктивними можливостями забезпечити реалізацію такого права.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом у соціальних спорах, пов`язаних із реалізацією права особи на пенсійне забезпечення, інші соціальні виплати, та обумовлена тим, що в іншому випадку, одні особи можуть користуватися і чинними, і нечинними законами на власний вибір, що створює умови правової невизначеності як для суб`єктів владних повноважень, так і для інших учасників правовідносин (наприклад, постанова від 6 березня 2018 року у справі № 727/8049/17).

У межах спірних правовідносин суд приходить до висновку, що виникнення у позивача як у особи, що проходить службу в органах місцевого самоврядування, права на певний вид пенсійного забезпечення, яке не було реалізоване, не отримало жодних юридичних наслідків, доказів протилежного до суду не надано, а тому є обґрунтованою позиція відповідача щодо відсутності підстав для застосування закону, який втратив чинність на момент волевиявлення позивача щодо реалізації його права.

Крім того, стосовно посилання позивача на норми ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», суд зазначає, що до 01.10.2017 однією з умовою для отримання пенсії була наявність відповідного страхового стажу, а не тільки час роботи на виборній посаді в органах місцевого самоврядування.

Так, ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 01.10.2017) передбачала наявність страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Позивач набув право на призначення пенсії за віком 27.11.2017, тобто після внесення змін до Закону України «Про місцеве самоврядування» та виключення ч. 10 ст. 21 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Доказів того, що позивач мав під час дії ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 01.10.2017) страховий стаж 35 років матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до розрахунку страхового стажу позивача на час призначення пенсії 23.11.2017 становить 31 рік 4 міс. 25 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-ХІІ.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш визначеного законодавством стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію є досягнення такими особами певного віку, наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Приписами частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції станом на 01.10.2017) встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Стаж позивача в органах місцевого самоврядування становить період роботи з 07.03.1985 по 10.08.1994 відповідно до записів у трудовій книзі, тобто більше 8 років, але не перевищував 10 років.

Станом на 01.05.2016, станом на час дії норми ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 01.10.2017) у позивача був відсутній необхідний страховий стаж, а тому позивач ні на 01.05.2016, ні на 01.10.2017 не набув право на призначення пенсії відповідно до приписів частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Приписами частин 2 та 3 статті 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, мова йде про реальне право.

Право на пенсію відноситься до конституційних прав громадянина відповідно до приписів частини 3 статті 46 Основного Закону.

Таким чином, припис Закону України №2148, який набрав чинності 11.10.2017, але підлягає застосуванню з 01.10.2017, не скасовує право позивача на призначення пенсії відповідно до приписів Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки станом на 01.10.2017 позивач не мав 35 років страхового стажу, станом на 01.05.2016, а також 23.11.2017 (день призначення пенсії позивачу по досягненню 60 років) позивач не набув таке право.

Зміни до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширюються на осіб, у яких на час набрання ними чинності не виникло право на призначення пенсії відповідно до приписів цього ж закону. Позивачу пенсія за віком була призначена 23.11.2017, тобто після того, як норму ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» було виключено.

Доказів того, що під час дії норми ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у позивача було в сукупності всі критерії , які надавали право позивача на отримання відповідної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», матеріали справи не місять.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 11.11.2022 (дня звернення з заявою) із врахуванням довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 №173 та виплатити утворену заборгованість за вказаний період, суд відмовляє у задоволенні зазначених позовних вимог, враховуючи наступне.

Заяву від 11.11.2022 було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області, за результатом розгляду прийнято відповідне рішення ПФУ в Сумській області від 23.08.2023, яке позивачем в межах даної справи не оскаржується, судом не досліджується, не є предметом розгляду заявлених вимог.

Таким чином в разі незгоди позивача із прийнятим рішенням ГУ ПФУ в Сумській області за результатом розгляду заяви від 11.11.2022, позивач не позбавлений права в установленому порядку на судове оскарження такого рішення.

Крім того, судом враховується, що вимоги щодо повторного розгляду заяви від 11.11.2022 із врахуванням ГУ ПФУ в Сумській області довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 №173 та виплатити утворену заборгованість за вказаний період, взагалі є передчасно заявленими.

Судом витребувано у учасників провадження заяву позивача від 11.11.2022.

Матеріалами справи підтверджується, що у заяві від 11.11.2022 взагалі відсутнє посилання на те, що позивачем до заяви від 11.11.2022 додавалася довідка виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 №173, додатки відсутні.

Крім того, зазначена довідка видана 28.09.2023, тобто після подання заяви від 11.11.2022 та прийняття 23.08.2023 рішення ГУ ПФУ в Сумській області.

Довідка виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 №173 була подана позивачем разом із іншою заявою, а саме від 21.09.2023, яку було розглянуто іншим органом ГУ ПФУ в Одеській області.

При цьому, в заяві від 21.09.2023 позивач не просив перевести його на виплату пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», а просив здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.09.2023 за №77 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 11.11.2022 (дня звернення з заявою) із врахуванням довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 №173 та виплатити утворену заборгованість за вказаний період відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета