Справа № 460/20591/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2024 року м. Рівне №460/20591/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати відмову відповідача про повернення помилково сплачених грошових коштів (пенсійного збору) від 25.04.2023 протиправною;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, у розмірі 18090 грн 00 коп. (вісімнадцять тисяч дев`яносто гривень 00 копійок).

Позовна заява мотивована тим, що 12.01.2023 позивачем укладений договір купівлі-продажу квартири, у зв`язку з чим сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 18090,00 грн, хоча житло придбавалось ним вперше. Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів, помилково сплачених на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі житла вперше, оскільки відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», при придбанні житла вперше вказаний збір не сплачується. Водночас, відповідач відмовив позивачу у поверненні сплачених ним коштів з огляду на відсутність всіх необхідних документів, які підтверджують факт придбання нерухомості вперше. На переконання позивача, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання особою нерухомості вперше не може ставитись у провину такій особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Вважаючи наявним у себе право на повернення коштів, сплачених на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі квартири вперше, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04.09.2023 позовна заява залишалась без руху.

Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області.

25.09.2023, з використанням підсистеми «Електронний суд, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій визначено, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено три винятки - громадяни, які набувають право власності на житло в результаті його приватизації або які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, або які придбавають житло вперше. При цьому, зауважив, що нормами пункту 15-2 цього ж Порядку чітко визначено, у яких саме випадках громадяни не сплачують збір при придбанні нерухомого майна. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що чинним законодавством не визначено механізму повернення даного платежу управліннями Пенсійного фонду України. Відсутні не лише норми, які б врегулювали даний аспект, а й чіткий перелік документів, що підлягають аналізу, для встановлення обґрунтованого висновку про факт первинного придбання нерухомості. У Пенсійному фонді України та його територіальних органів відсутня можливість встановити придбання квартир конкретною особою вперше, оскільки в України немає єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно. Також відповідач наголошує, що для повернення спірних коштів позивачем не надавалися усі необхідні та передбачені чинним законодавством документи. При цьому, стверджує, що позивач добровільно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі квартири у розмірі 1% від вартості такої нерухомості, а тому, зазначені кошти не відносяться до помилково або надміру зарахованих до державного бюджету. З огляду на наведене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області своїм правом на подання суду письмових пояснень по суті справи не скористалась.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

12.01.2023 між Приватним підприємством «Стайл Хаус» та ОСОБА_1 укладений Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . На підставі цього договору позивач став власником квартири. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. та зареєстрований в реєстрі за №99 (а.с.16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320037648, сформованого 12.01.2023, власником згаданої вище квартири є ОСОБА_1 (а.с.17).

При укладенні договору купівлі-продажу позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 18090,00 грн та підтверджується банківською квитанцією АТ «Акцент-Банк» від 12.01.2023 (а.с.18).

Позивач, вважаючи, що безпідставно (помилково) сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості придбаного ним майна, 01.04.2023 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути безпідставно сплачений збір у розмірі 1% від вартості придбаної квартири, долучивши до заяви наявні у нього документи на підтвердження вказаної обставини (а.с.19-20).

Листом від 25.04.2023 за №1700-0604-8/36130 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у поверненні сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки, на переконання пенсійного органу, позивачем не надано усіх необхідних документів, які визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а відтак, і немає підстав для формування подання про повернення помилково сплачених коштів (а.с.21-23).

Вважаючи відмову відповідача щодо формування подання на повернення коштів протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом першим пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі Закон №400/97-ВР), платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За змістом абзацу другого пункту 9 статті 1 цього Закону, нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна (абзац третій пункту 9 статті 1 вищевказаного Закону).

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону №400/97-ВР установлено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі Порядок №1740).

Суд зазначає, що положення пункту 15-1 Порядку №1740 та абзаців першого, другого пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР є аналогічними за своїм змістом.

Відповідно до абзацу другого пункту 15-3 Порядку №1740, документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Згідно з підпунктом «б» пункту 15-2 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі Постанова №866) внесено зміни до Порядку №1740, зокрема, пункт 15-2 вказаного Порядку доповнено підпунктами «в» і «г» такого змісту:

«в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».

Крім того, пункт 15-3 Порядку №1740 доповнено абзацом такого змісту:

«Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Постанова №866 набрала чинності 26.09.2020.

З системного аналізу наведених вище правових норм слід дійти висновку, що з 26.09.2020 держава конкретизувала та деталізувала законодавство, яке регламентувало підстави і процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, держава чітко визначила коло осіб, які, у розумінні Закону №400/97-ВР, вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема, як частку в спільному майні подружжя), а також перелік документів, які особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває відповідне житло.

При цьому, під час вирішення питання, чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.

Таким чином, починаючи з 26.09.2020, в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує такий збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема, як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

Суд констатує, що за умови отримання від фізичної особи перелічених вище документів нотаріус, на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку №1740, здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Разом з тим, якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі використати його вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору. У разі отримання відмови, особа може оскаржити таке рішення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №280/9714/20, яка, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються судом під час вирішення цього спору.

Тобто, законодавець, у випадку помилкової сплати особою збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, надає такій особі право подання пакету документів, що передбачений Порядком №1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до заяви про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування від 01.04.2023, поданої відповідачу, долучено такі документи: копію паспорту та РНОКПП; копію договору купівлі-продажу від 12.01.2023; копію витягу з реєстру права власності на нерухоме майно та копію квитанції про сплату збору, - і цей факт не заперечується сторонами за змістом поданих ними заяв по суті спору.

Однак, на переконання суду, усіх необхідних документів, визначених пунктом 15-2 Порядку №1740, на підтвердження того, що житло придбане позивачем вперше, останнім до органу Пенсійного фонду надано не було.

Так, за змістом частини першої статті 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 №2482-XII (далі Закон №2482-XII), житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 цього Закону, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 №15-рп/2010 надано офіційне тлумачення частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким, зокрема, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконав вимоги підпункту «в» пункту 15-2 Порядку №1740 щодо подання нотаріусу при посвідченні договору купівлі-продажу квартири відповідних документів, зокрема, які підтверджують невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Також, суд наголошує на тому, що вказані документи не були надані позивачем ні відповідачу під час звернення до нього із заявою про повернення сплаченого збору, ні до суду при зверненні із цим позовом.

Крім того, суд зауважує, що наявний у матеріалах справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №320037648, сформований 12.01.2023 приватним нотаріусом Олинець А.М., містить відомості лише щодо придбаного позивачем 12.01.2023 об`єкта нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ., однак не включає відомостей з невід`ємної архівної складової частини вказаного Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим, на переконання суду, не може слугувати належним підтвердженням відсутності зареєстрованих за такою особою прав власності на житло в розумінні підпункту «в» пункту 15-2 Порядку №1740.

А тому, суд відхиляє доводи позивача про те, що ним належними доказами підтверджено факт придбання житла вперше, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги, а також перелік документів, які мають бути подані особою для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за встановлених вище обставин.

При цьому, суд зазначає, що Порядок №1740 жодним чином не звужує прав позивача на повернення раніше сплаченого збору, а відмова відповідача сформувати і подати до органу Державної казначейської служби України відповідне подання не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з додатками, передбаченими підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740.

Поряд з тим, суд не приймає до уваги покликання позивача на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у справі №280/2635/20, а також практику Верховного Суду, викладену у постановах за 2018-2019 роки, оскільки судами першої та касаційної інстанції у вказаних справах здійснено аналіз законодавства, чинного до внесення Постановою №866 змін до Порядку №1740, якими з 26.09.2020 державою створений цілком дієвий механізм, за умови дотримання якого, фізична особа, що придбаває житло вперше, може не сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу такого житла.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що поданий позивачем до відповідача пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення, тому відповідач обґрунтовано за встановлених обставин справи відмовив у формуванні подання про повернення коштів з бюджету.

Підсумовуючи викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд дійшов висновку щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 січня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області Адреса: вул. С. Петлюри, 13, м. Рівне, 33028, .

Суддя С.А. Борискін