Справа № 460/1484/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2024 року м. Рівне №460/1484/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-2), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 № 82 від 07.07.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.09.1981 по 03.08.1988;

зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після досягнення пенсійного віку звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої листом відповідача-2 повідомлено про відмову в призначенні пенсії від 07.07.2022 з тих підстав, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Степний» з 01.09.1981 по 03.08.1988 згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 23.12.1986, оскільки не надано довідку про періоди роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму (тобто довідка, в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки). Окрім цього, для призначення пенсії надано скановану копію оригіналу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, в якій просканована сторінка з проставленим штампом про зняття з реєстрації місця проживання 16.02.2022, штамп про реєстрацію відсутній, а будь-яких документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) заявницею не надано. Позивач, вважаючи оскаржене рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із позовною заявою.

07.02.2023 через підсистему "Елктронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 складає 29 років. Зазначає, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи: з 01.09.1981 по 03.08.1988 згідно трудової книжки колгоспника Серії НОМЕР_1 від 23.12.1986, оскільки позивачем не надана довідка про періоди роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму (тобто довідка, в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки). Окрім цього, для призначення пенсії за віком позивачем надана сканована копія оригіналу паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 03.11.1999 у вигляді книжечки (зразка 1994), в якій просканована сторінка в проставленим штампом про зняття з реєстрації місця проживання 16.02.2022, штамп про реєстрацію відсутній. Будь-яких інших документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) позивачем не надано. З огляду на наведене, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

02.11.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач -2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що за принципом екстериторіальності, надані позивачем документи із заявами про призначення пенсії розглядались Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області, яке своїм рішенням відмовило позивачу у призначенні пенсії оскільки, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 складає 29 років. Зауважує, що на підставі доданих до заяви про призначення пенсії документів, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу та у зв`язку із порушенням вимог пунктів 2.1, 2.22 Порядку № 22-1. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 24.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06.10.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до участі у справі як другого відповідача.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 01.07.2022 звернулася до відповідача-2 із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням відповідача-1 (визначеного для розгляду документів за принципом випадковості) № 82 від 07.07.2022 відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 29 років. Повідомлено, що загальний страховий стаж позивача становить 19 років 9 місяців 18 днів, оскільки до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Степний» з 01.09.1981 по 03.08.1988 згідно із записами трудової книжки колгоспника Серії НОМЕР_1 від 23.12.1986. Зазначено, що заявницею не надана довідка про періоди роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму (тобто довідка, в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки). Також, для призначення пенсії за віком заявницею надана сканована копія оригіналу паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 03.11.1999 у вигляді книжечки (зразка 1994), в якій просканована сторінка в проставленим штампом про зняття з реєстрації місця проживання 16.02.2022, штамп про реєстрацію відсутній. Будь-яких інших документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) заявницею не надано. Відтак, відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 29 років та у зв`язку з порушенням вимог пункту 2.1, 2.22 Порядку № 22-1 .

Не погоджуючись з відмовою відповідача-1 у призначенні пенсії віком, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач досягнула 60 річного віку та жодного із видів пенсії не отримує.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Позивач, вважаючи наявним у неї стаж роботи не менше 29 років, 01.07.2022 звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачами загальний страховий стаж позивача складав 19 років 9 місяців 18 днів. При цьому, як вважають Пенсійні органи відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи з 01.09.1981 по 03.08.1988 згідно трудової книжки колгоспника Серії НОМЕР_1 від 23.12.1986, оскільки позивачем не надана довідка про періоди роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму (тобто довідка, в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки).

Перевіряючи правомірність поведінки відповідачів, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами статті 62 Закону № 1788-XII, статті 48 Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 стверджується, що позивач, зокрема в період з 01.09.1981 (запис № 1, наказ № 9 від 01.09.1981) по 03.08.1988 (запис № 5 від 03.08.1988 (підстава особові рахунки) працювала у колгоспі «Степний». Записи трудової книжки містять розділ «трудова учать в громадському господарстві», в якому заповнені колонки: номер запису; рік, за який даються відомості; прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі; виконаний річний мінімум трудової участі; причина невиконання річного мінімуму трудової участі; на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер); підписи осіб, що засвідчують записи (голова колгоспу, головний (старший) бухгалтер колгоспу) і печатка колгоспу.

Як вбачається із вказаних записів, позивач в період з 1981 по 1985, 1988 роки виконувала понад мінімум прийнятого колгоспом днів трудової участі, зокрема: в 1981 році 100 днів (при мінімумі 100 днів); в 1982 році 271 день (при мінімумі 200 днів); в 1983 році 319 днів (при мінімумі 200 днів); в 1984 році 223 дні (при мінімумі 200 днів); в 1985 році 192 дні (при мінімумі 200 днів, із відміткою народилась дитина та в стаж зараховується відпустка по догляду за дитиною до півторарічного віку); 1986-1987 роки догляд за дитиною; 1988 189 днів (при мінімумі 189 днів). Усі записи трудової книжки скріплені печаткою колгоспу та підписом його головного бухгалтера. Підстава внесення особові рахунки.

Зазначений аналіз записів трудової книжки чітко підтверджує вироблені позивачем мінімуми трудової участі в громадському господарстві.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, суд вважає, що довідки про відпрацьовані трудодні (вихододні) в колгоспі надаються виключно у випадку відсутності відповідних відомостей в трудовій книжці, що у випадку з роботою позивачем не є обов`язковим, позаяк відповідні записи в трудовій книжці наявні.

Згідно з пунктом 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні положення № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень № 310 регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень № 310 трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (пункт 6 Основних положень № 310).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13 Основних положень № 310).

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що записи в трудовій книжці колгоспника позивача серія НОМЕР_1 про період роботи позивача з 01.09.1981 по 03.08.1988 є достатніми для зарахування спірного періоду до загального страхового стажу.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомозі позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для спростування, на їх думку, факту роботи у спірний період.

За наведених обставин, суд вважає протиправною поведінку відповідача-1 щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача періоду її роботи в колгоспі «Степний» з 01.09.1981 по 03.08.1988.

Крім цього, іншою підставою для прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення слугував висновок Пенсійного органу про відсутність в паспорті громадянина України ОСОБА_1 штампу про реєстрацію місця проживання.

Оцінюючи такі доводи відповідачів, суд враховує, що відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1, в редакції, чинній на момент подання позивачами заяв про призначення пенсії за віком), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктами 1.6, 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.07.2022 звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії, надавши, окрім іншого, паспорт громадянина України Серія НОМЕР_3 , виданого Новотроїцьким РВ УМВС України в Херсонській області 03.11.1999, в якому зазначено про зняття з реєстрації місця проживання 16.02.2022, та довідку органу соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 06.06.2022 № 3001- про те, що фактичне місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Згідно з підпунктами 4-5 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Пунктами 2.22. 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Зважаючи на факт подання позивачем відповідачу-2 довідки органу соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 06.06.2022 № 3001- про фактичне місце її проживання та реєстрації, доводи відповідача щодо не надання паспорта громадянина із штампом про реєстрацію місця проживання суд розцінює як надмірний формалізм до поданих ОСОБА_1 документів.

Виходячи з наведеного, наявні в Пенсійних органів документи давали достатньо підстав для встановлення місця проживання особи на території України, що свідчить про протиправність їх поведінки.

Відтак, дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача-1 в частині відмови в зарахуванні періоду роботи в колгоспі «Степний» з 01.09.1981 по 03.08.1988 до загального страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує, що перевіряючи обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком з врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу описаних періодів роботи позивача.

Відтак, суд зауважує, що вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №82 від 07.07.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2022, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи в колгоспі «Степний» з 01.09.1981 по 03.08.1988 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 січня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Ольга ПОЛІЩУК