Справа № 260/9319/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/9319/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому зокрема просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оформлене листом від 12.07.2023 року №0700-0201-8/37134 «Про відмову у розрахунку стажу» ОСОБА_1 ;

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.07.2023 року №23 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 29.06.2023 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи на посаді продавця магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна» з 20.03.1993 року по 31 січня 1995 року, з моменту звернення із заявою, з 29.06.2023 року;

5. здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідачів на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1073,60 грн за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що при розгляді заяви про призначення їй пенсії відповідачем не враховано періоди роботи її з 20.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця магазину «Дитячий світ» у АТ «Коруна», оскільки на звільнення з роботи відсутня печатка організації, яка вносила цей запис. Зазначає про те, що не погоджується з таким твердженням пенсійного органу, оскільки спірний період її роботи також підтверджується архівною довідкою.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження.

14.11.2023 року, відповідачем Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що з 01.04.2021 року органи Пенсійного Фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення пенсії. Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області (структурний підрозділ, що розглядав заяву за принципом екстериторіальності)06.07.2023 року прийнято рішення №23 про відмову у призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 , так як її страховий стаж роботи становить 17 років 08 місяців 20 днів (з необхідних від 20 до 30 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звертає увагу суду на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області, а Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області лише листом повідомило про прийняте рішення, за результатами розгляду її заяви.

15.11.2023 року відповідачем Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області також подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не були враховані відомості про страховий стаж із трудової книжки за період з 20.03.1993 року по 31.01.1995 року, у зв`язку з тим, що зазначена трудова книжка заповнена з порушенням положень законодавства, а саме запис не засвідчений печаткою підприємства.

05.12.2023 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому вказує на те. Що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи до неї вносилися відповідальними працівниками підприємства, а не особисто нею. Крім того, зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки не є підставою вважати про відсутність трудового стажу за спірний період.

Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.06.2023 року позивач звернулася Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення їй пенсії та на підтвердження свого страхового стажу надала визначені Порядком подання та оформлення документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до Постанови Правління ПФУ від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління ПФУ», з 01.04.2021 року органами Пенсійного Фонду України застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунок) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного Фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву про призначення пенсії, подану позивачем 29.06.2023 року за принципом екстериторіальності розглядало Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачам 2 прийнято рішення №23 від 06.07.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (а.с. 15).

Як вбачається із рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 року, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 20.03.1993 року по 31.01.1995 року, оскільки на звільнення з роботи відсутня печатка організації, яка вносила цей запис, а згідно довідки про заробітну плату №326-02-7 від 23.06.2023 року даний період можливо зарахувати після акту перевірки.

Основною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії є невідповідність записів у трудові книжці Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та довідки.

Із дослідженої копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працювала у період з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна».

При цьому, суд констатує, що зазначені записи не містять неправильностей чи неточностей та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях тобто всі записи про прийняття та звільнення позивача з роботи є послідовним, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб, а тому не викликають сумніву у їх достовірності.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 року та лист від 12.07.2023 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Під "страховим стажем" згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788).

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі - Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Із записів у трудовій книжці вбачається, що ОСОБА_3 дійсно працювала у період з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна».

Згідно п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

При цьому суд зазначає, що за усталеною практикою розгляду пенсійних спорів, сформованою Верховним Судом, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки, а також ведення іншої первинної документації (як-от, відсутність печатки) не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні трудової книжки позивача при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу її роботи.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що заповнюється трудова книжка відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою. Наявність певних дефектів при заповненні трудової книжки не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірні періоди.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Тому суд вважає, що відомості трудової книжки позивача є належним доказом підтвердження стажу роботи у період з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна».

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права щодо включення спірного періоду в страховий стаж при призначення їй пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Тому, проаналізувавши законодавчі вимоги, що регламентують порядок обчислення страхового стажу для отримання пенсії, суд дійшов висновку, що трудова діяльність включається до такого в разі її належного документального підтвердження. При цьому, суд враховує те, що згідно із законодавчими нормами основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в конкретному випадку - довідка про підтвердження стажу.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми суд вважає достатніми та належними доказами відповідні записи трудової книжки ОСОБА_1 для підтвердження трудового стажу в період з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна», а тому висновок ГУ ПФУ в Одеській області про те, що такий не може бути врахований, є безпідставними.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до органу Пенсійного фонду України мала право на зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи.

У зв`язку із не врахуванням відповідачем 2 оскаржуваного періоду роботи до загального трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком, останнім порушено право позивача на призначення пенсії, оскільки в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

На підставі вказаного суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії позивачу №23 від 06.07.2023 року є протиправним, а тому з метою захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення слід зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна» та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги позивача про призначення пенсії за віком, то така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішення питань що призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про призначення їй пенсії за віком, не підлягають до задоволення оскільки в разі задоволення таких суд фактично перебере на себе повноваження відповідача щодо призначення пенсії, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).

Крім того, судом при розгляді даної адміністративної справи також враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В той же час в межах наданих суду повноважень, з метою недопущення підміни органу, якому надано повноваження щодо призначення, перерахунку пенсії та з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пенсійний орган куди зверталася позивач з призначенням пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року на посаді продавця ІІ категорії магазину «Дитячий світ» АТ «Коруна» та повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з зарахуванням до трудового стажу періоду роботи, який викладений у даному рішенні суду.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України від 12.07.2023 року №0700-0201-8/37134 «Про відмову у розрахунку стажу», то суд вказує на те, що Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області розгляд заяви позивача, поданої 29.06.2023 року про признання не здійснювало, а тому і не виносило рішення з такої підстави.

Суд констатує, що рішення від 12.07.2023 року №0700-0201-8/37134, яке просить скасувати позивач, містить інформаційний характер, оскільки викладено у формі листа, яким Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області повідомило позивача, про те, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії від 29.06.2023 року Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у призначення пенсії, а також надіслало вказано рішення на її адресу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач 2 по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладені на нього обов`язки щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення. Натомість, позивачем надано достатньо доказів для підтвердження спірного періоду його роботи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного Фондут України в Одеській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області № 23 від 06.07.2023 року "Про відмову у призначенні пенсії".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ - 20453063) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до загального трудового стажу період роботи з 19.03.1993 року по 31.01.1995 року в магазині «Дитячий світ» АТ «Коруна».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 29.06.2023 року, з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяС.А. Гебеш