Справа № 160/20104/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
Позивач посилається на те, що після призначення пенсії, 25.02.2023 року він звернувся до Відповідача із заявою про зарахування спірних періодів роботи до його страхового та пільгового стажу роботи по Списку № 1. Листом від 29.03.2023 року Відповідач повідомив позивачеві, що підстави для зарахування спірних періодів роботи відсутні у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 р. російська федерація припинила участь в Угоді. З підставами не врахування до його страхового та пільгового стажу роботи по Списку № 1 спірних періодів роботи та необчислення пенсії розміру пенсії позивач не погоджуюсь.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи додаткові докази та встановлено строк для їх подання.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження 30.08.2023 о 17:49 надіслано одержувачам ОСОБА_1 та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за допомогою підсистеми «Електронний 09.08.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву на позов з урахуванням ч.6 ст.251 КАС України до 15.09.2023.
15.09.2023 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що питання пенсійного забезпечення громадян, які переїжджають в Україну на постійне місце проживання з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД), у тому числі з РФ, врегульовано Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода). З 01.01.2023 РФ в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав - громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Відповідно до листа Міністерства Соціальної політики від 03.01.2023 №37/0/2-23/41 Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення. Внаслідок припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, на осіб, які працювали на території РФ після 01.01.1992 не поширюються норми, щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку, набутого на її території. З огляду на вищезазначене, відсутні законні підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу Позивача періоду роботи на території РФ з 30.08.1995 по 31.03.2003 у ЗФ ВАТ ГМК «Норільський нікель».
Відповідачем також вказано, що згідно розрахунку стажу (Форма РС-право) обрахованого по 31.12.2022, страховий стаж Позивача з урахуванням додаткових років за Списком №1 становить 36 років 11 місяців 19 днів, пільговий стаж за Списком №1 13 років 06 місяців 18 днів, що є меншим ніж 15 років. З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для обчислення розміру пенсії з урахуванням положень абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
До відзиву надано копії матеріалів з пенсійної справи позивача.
За правилами ст.263 КАС України розгляд адміністративної справи мав відбутись до 13.09.2023, проте головуючий суддя Юхно І.В. у період з 28.08.2023 по 15.09.2023 перебувала у відпустці, суд на підстави положень ч.6 ст.120 КАС України розглядає справу по суті в перший робочий день з урахуванням вихідних днів 18.09.2023.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 13.05.2003 Першотравенським МВ УМВС України у Дніпропетровській області.
Позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №25 (сервісного центру) Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії від 14.02.2023 з відповідним пакетом документів. Як визнається сторонами, на підставі вказаної заяви ОСОБА_1 з 11.02.2023 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, проте рішення про призначення пенсії відповідачем всупереч визначеного ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування до суду не надано.
Рішенням органу ПФУ: 4735 Першотравенського об`єднаного управління ПФУ від 20.03.2023 №0 проведено перерахунок пенсії позивача з 11.02.2023 (вид перерахунку: Допризначення, додатк.док-ти (абз.3 п.1.7 Порядку №22-1) (з переглядом ЗП). Страховий стаж ОСОБА_1 (повний) становить 36 років 11 місяців 19 днів. Страховий стаж до 01.01.2004 4 роки 11 місяців 19 днів. Страховий стаж після 01.01.2004 19 років. Додаткові роки за Списком №1 13 років. Робота за Списком №1 13 років 6 місяців 18 днів. Розмір пенсії з надбавками 14 132,69 грн.

28.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою (вхід.№7681/З-0400-23 від 28.02.2023), у якій просив врахувати при розрахунку розміру пенсії до його страхового та пільгового стажу (за Списком №1) період з 30.08.1995 по 31.09.2003 або надати аргументовану відповідь, чому вищевказаний період виключений з розрахунку його страхового та пільгового стажу.

Листом відділу контролю за правильністю призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.03.2023 №/З-01/8-0400/23 за результатами розгляду означеного звернення повідомлено ОСОБА_1 таке:

- З 11.02.2023 Вам призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту першого частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).

- Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону № 1058, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Зокрема, однією з таких угод є Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода).

- Незалежно від того, в якій з країн Угоди працювала особа, при переїзді в Україну їй згідно українського законодавства зараховувався стаж, напрацьований на територіях держав - учасниць зазначеної Угоди.

- З 01.01.2023 російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді. Тому, на осіб, які працювали на території російської федерації після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку, набутого на її території.

- З огляду на зазначене, підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 30.08.1995 по 31.03.2003 у ЗФ ВАТ «ГМК «Норільський нікель», до прийняття відповідного нормативно-правового акту, відсутні.

Не погоджуючись з діями відповідача дії щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу роботи під час призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду роботи з 30.08.1995 р. по 31.03.2003 р. та не обчислення розміру пенсії з урахуванням суми доходу відповідно до довідки про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.

Водночас, за приписами пункту 22 Порядку № 637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Як підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 12.07.1993 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема працював (далі найменування підприємств мовою оригіналу):

- 30.08.1995 прийнятий гірничим майстром з повним робочим днем під землею в Шахтопрохідне управління №5 треста Норильскшахтстрой ВБМО «Норильскстрой» (наказ №2146 від 30.08.95);

- виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Норильскстрой» реорганізовано в управління будівництва ДО «Норильский комбінат» (наказ №190 від 04.03.97);

- 30.11.1999 звільнений за переведенням з треста «Норильскшахтстрой» управління будівництва Відкритого акціонерного товариства «Норильский горно-металургический комбинат ім. А.П. Завенягина» у Відкрите акціонерне товариство «Норильская горная компания» за п.5 ст. 29 КЗоТ рф (розпорядження №2276-к від 30.11.99);

- 01.12.1999 прийнятий майстром гірничим з повним робочим днем під землею на підземну дільницю горно-капітальних робіт №1 шахтопроходного управління №5 треста «Норильскшахтстрой» Управління будівництва (розпорядження №145-к від 01.12.99);

- 26.01.2000 - переведений майстром гірничим з повним робочим днем під землею на підземну дільницю горно-капітальних робіт №6 шахтопроходного управління №1 треста «Норильскшахтстрой» Управління будівництва (наказ №ГК-164-к від 22.02.2000);

- 01.11.2000 - переведений майстром гірничим з повним робочим днем під землею на підземну дільницю горно-капітальних робіт №1 там же (наказ №ГК-959-к від 10.11.2000);

- відкрите акціонерне товариство «Норильская горная компания» перейменовано у відкрите акціонерне товариство «Горно-металургическая компания «Норильский никель», зареєстровано Таймирського (Долгано-Ненецького) автономного округу від 02.03.2001 №73;

- трест «Норильскшахтстрой» виведений із складу Управління Будівництва на правах структурного підрозділу Заполярного філіалу відкритого акціонерного товариства «Горно-металургическая компания «Норильский никель» з 01.12.2001 року на підставі наказу Генерального директора ЗФ АТ «ГМК «Норильский никель» №ГМК-ЗФ/314-п від 26.11.2001;

- 31.03.2003 звільнений за власним бажанням, ст.80 ТК рф (наказ №ЗФ 98/440п-к від 28.03.2003.

Піставою для незарахування вказаного періоду роботи ОСОБА_1 з 30.08.1995 по 31.03.2003 до його загального страхового та пільгового стажу, а також заробітної плати за період з 30.08.1995 по 30.11.1999 згідно з довідкою від 18.03.2021 №ЗФ/11693-вих пенсійним органом зазначено те, що з 01.01.2023 російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді, тому, на осіб, які працювали на території російської федерації після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку, набутого на її території.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першочергово звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено ч.2 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ст.6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Ч.2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Принагідно суд зазначає, що неможливість встановити сплату страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма п.3 ст.6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР.

29.11.2022 КМУ прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Отже, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 передбачено вихід України з цієї Угоди зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення ч.1 ст. 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (ст.6 КК України, ст.8 КУпАП, ст.3 ЦПК України). Конституція України, закріпивши ч.1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За ст.151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, суд наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Зокрема, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Варто також зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

А відтак, суд відхиляє посилання відповідачів, покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Як підтверджено записами трудової книжки позивача від 12.07.1993 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 працював з 30.08.1995 по 30.11.1999 майстром підземним з повним робочим днем під землею у ЗФ ВАТ «ГМК «Норильский никель» (з урахуванням реорганізацій та перейменування).

Варто зазначити, що запис про спірний період у трудовій книжці позивача заповнений відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивача прийнято на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Таким чином, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації у зв`язку з набранням чинності Законом № 2783-IX.

Відтак період роботи позивача з 30.08.1995 по 31.03.2003 на території рф підтверджено даними трудової книжки та має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Ураховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Вищенаведене спростовує посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування стажу роботи на території рф, у зв`язку зі збройною агресією росії, що унеможливлює ведення кореспонденції, оскільки стаж роботи позивача підтверджений відомостями з трудової книжки, що є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Водночас, щодо зарахування цих періодів до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, суд звертає увагу на таке.

Частиною 1 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як вже зазначено судом вище, за приписами частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.994 року, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами, в тому числі російською федерацією та Україною.

При цьому, відповідачем не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії на підтвердження пільгового стажу було долучено довідка про підтвердження пільгового стажу роботу від 15.03.2021 № НК/297-вих, від 03.03.2021 р. № ЗФ/218-вих.; розпорядження про атестацію № 36 від 18.01.1995 р.; розпорядження про атестацію № 16 від 03.02.1995 р.; архівні довідки про період роботи з 30.08.1995 р. по 30.11.1999 р., з 01.02.2000 р. по 31.03.2003 р.; розпорядження про атестацію № 536-р від 26.03.2001 р., наказ про проведення атестації № ГМК/208 від 05.04.2001; картка атестації № 7, 56.

Вищевказаними довідками від 15.03.2021 № НК/297-вих та від 03.03.2021 р. №ЗФ/218-вих, виданими Заполярним філіалом ВАТ «ГМК «Норильский никель» підтверджується, що позивач повний робочий день працював в цеху на дільниці шахтопроходного управління №5 треста «Норильскшахтстрой»:

- гірничим майстром підземної дільниці з повним робочим днем під землею на будівництві гірничих видобутків копалень «Скалистий», «Комсомольський» з підземного видобутку руди з 30.08.1995 по 30.11.1999, що передбачено Списком №1 розділу 1 підрозділу 1б код позиції 1010100б, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10;

- гірничим майстром підземної дільниці з повним робочим днем під землею на будівництві гірничих видобутків копалень «Заполярний», «Ангидрит» з підземного видобутку руди з 01.12.1996 по 31.03.2003, що передбачено Списком №1 розділу 1 підрозділу 1б код позиції 1010100б, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

У довідках міститься інформація, що вони видані, зокрема, на підставі архівної особової справи, особових рахунків, наказів по особовому складу, штатного розпису. Означені довідки підписані відповідною посадовою особою та засвідчені печаткою підприємства.

Однак вказані документи протиправно не було враховано органом Пенсійного фонду України з огляду на те, що це період роботи на території росії.

Суд зазначає, що відповідно до Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» до посад за Списком №1 відносяться «керівники та спеціалісти підземних дільниць» (позиція «1010100б б)» розділу «10100000 I. Гірничі роботи»).

Відтак, вищезазначений період роботи позивача на території рф підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 30.08.1995 по 31.03.2003 протиправно незараховано до пільгового стажу позивача.

Вирішуючи позовні вимоги в частині необчислення пенсійним органом розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням суми доходу відповідно до довідки про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Абзацом 5 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до п.п. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі Порядок №22-1) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Тобто, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 341/1132/17, яку в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у постанові від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні».

Зазначене, також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.03.2020 у справі № 280/1411/16-а та від 26.10.2022 у справі № 808/1735/18.

В ході судового розгляду судом встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем до пенсійного органу було надано, в тому числі архівну довідку про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021, видану Заполярним філіалом ВАТ «ГМК «Норильский никель», яка передбачає інформацію про виплачену ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.12.1999 по 31.03.2003. З наданої до матеріалів справи копії вказаної архівної довідки вбачається, що така довідка видана на основі первинних документів особових справ ЗФ ВАТ «ГМК «Норильский никель». Зміст означеної довідки свідчить про те, що позивач за періоди з 01.12.1999 по 31.03.2003 отримував заробітну плату, обчислену в російських рублях. Зазначена довідка підписана начальником архівного відділу, на ній міститься відповідний відтиск печатки.

Крім того, у архівній довідці № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021 зазначено, що зі всіх сум, що включені в довідку з 01.01.1991, відбулось зарахування до Пенсійного фонду російської федерації за встановленими тарифами.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про те, що така довідка відповідає вимогам законодавства, оскільки видана на підставі особових рахунків, містить чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалась виплата заробітної плати, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо найменування та місцезнаходження підприємства, на якому працював позивач, а також найменування та місцезнаходження архівної установи, якою видано таку довідку, відтак має бути врахована при призначенні пенсії позивачу.

Оскільки відповідачем неправомірно незараховано до страхового та пільгового стажу роботи вищевказаний періоди роботи та обчислено розмір пенсії без урахуванням суми доходу відповідно до довідки про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

Отже, з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, скоригувавши їх в заявлених межах на підставі ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи періоду роботи у ЗФ ВАТ «ГМК «Норильський никель» (ВАТ «Норильська горна компанія») з 30.08.1995 по 31.03.2003 та не обчислення розміру пенсії з урахуванням суми доходу відповідно до довідки про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, період його роботи у ЗФ ВАТ «ГМК «Норильський никель» (ВАТ «Норильська горна компанія») з 30.08.1995 по 31.03.2003;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести розрахунок загального та пільгового стажу ОСОБА_1 з урахуванням правової позиції суду, викладеної в цьому рішенні, та здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням довідки № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021 про заробітну плату, виданої архівним відділом Заполярним філіалом ВАТ «ГМК «Норильский никель», з 11 лютого 2023 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача обчислити і виплатити розмір пенсії за віком «з урахуванням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»», суд зазначає, що пенсійним органом не проводився розрахунок загального та пільгового стажу позивача з урахуванням спірного періоду його роботи, тому у суду відсутні підстави вважати, що права та законні інтереси будуть порушені відповідачем в цій частині. Отже, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, як передчасних.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

За положеннями частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 3 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн.).

При цьому, частиною 3 статті 4 Закону №3674-VI встановлено, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Правова позиція щодо застосування понижуючого коефіцієнта відповідного розміру ставки судового збору для позовних заяв, поданих до суду після 04.10.2021 в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, та підлягає в силу ч.5 ст.242 КАС України застосуванню судом до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, оскільки позовна заява подана до суду з використанням системи «Електронний суд» та в ній заявлено одну вимогу немайнового характеру, а інша вимога є похідною, позивач повинен був сплати судовий збір за подання цього адміністративного позову у загальному розмірі 858,88 грн (1073,60 грн х 0,8).

Водночас, позивачем при поданні адміністративного позову до суду сплачено судовий збір відповідно до електронної квитанції від 09.08.2023 № у розмірі 859 грн. Тобто, сума 0,12 грн (859,00 грн 858,88 грн) є надміру сплаченою сумою судового збору, яка може бути повернута за клопотання позивача відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, судовий збір у розмірі 858,88 грн., який сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 09.08.2023 № та належить до розподілу між сторонами в цій справі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 644,16 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи періоду роботи у ЗФ ВАТ «ГМК «Норильський никель» (ВАТ «Норильська горна компанія») з 30.08.1995 по 31.03.2003 та не обчислення розміру пенсії з урахуванням суми доходу відповідно до довідки про заробітну плату № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, період його роботи у ЗФ ВАТ «ГМК «Норильський никель» (ВАТ «Норильська горна компанія») з 30.08.1995 по 31.03.2003.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести розрахунок загального та пільгового стажу ОСОБА_1 з урахуванням правової позиції суду, викладеної в цьому рішенні, та здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням довідки № ЗФ/11693-вих від 18.03.2021 про заробітну плату, виданої архівним відділом Заполярним філіалом ВАТ «ГМК «Норильский никель», з 11 лютого 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 644,16 грн. (шістсот сорок чотири гривні 16 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно