Справа № 644/1708/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 р.Справа № 644/1708/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Московського районного суду м. Харкова (головуючий І інстанції Новіченко Н.В.) від 21.11.2023 року по справі № 644/1708/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просив визнати незаконними дії відповідача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС № 6712331 від 21.03.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.04.2023 р. справу передано до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2023 р. замінено неналежного відповідача у справі № 644/1708/23 з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на Головне управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Правил дорожнього руху він не порушував, працівник поліції всупереч вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не проінформував позивача про конкретну причину зупинки, а відтак вимога працівника поліції пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом була незаконною. Також позивач посилається на те, що він не був обізнаний про наявність судового рішення, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим у його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 року по справі № 644/1708/23 позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідного оголошення.

Крім того, 08.01.2024 р. копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до судового розгляду, судову повістку та копію апеляційної скарги було отримано представником позивача безпосередньо в суді апеляційної інстанції.

Що стосується заявленого представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю надання до суду відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає, що в ухвалі суду про відкриття апеляційного провадження судом був встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом 3 днів з дати вручення копії цієї ухвали. Станом на 11.01.2024 р. від позивача чи його представника відзив на апеляційну скаргу не надходив. Також колегія суддів зазначає, що надання відзиву на апеляційну скаргу є правом, а не обов`язком позивача у справі і ненадання ним відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи по суті. Також суд враховує, що згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи викладене, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023, інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління поліції в Харківській області капітаном поліції Мандриком Б.М. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 20400,00 грн.

Підставою для притягнення до відповідальності слугувала та обставина, що позивач 21.03.2023 року керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 541 кілометрі автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський Чугуївського району Харківської області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Київського районного суду м. Полтави, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Не погодившись з постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оспорюване правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, перебуває у причинному зв`язку з правом позивача бути обізнаним та отримати копію постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів вручення позивачу копії постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у № 552/2555/22, а посилання у ній на належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи та оприлюднення цієї постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень не доводить обізнаність позивача про ухвалення такої постанови станом на момент винесення спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, що дії працівника поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що на підтвердження правомірності винесення постанови № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 представником ГУНП в Харківській області до матеріалів справи долучено копію постанови Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/2555/22 від 08.02.2023, на підставі якої ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Строк на оскарження даного судового рішення складав 10 днів. Отже рішення суду набрало законної сили 21.02.2023. Також вказує, що ОСОБА_1 на момент винесення інспектором постанови № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами. Зазначає, що відповідно до інформації з підсистеми ІПНП посвідчення водія НОМЕР_2 вилучено 09.06.2022, місце зберігання Управління патрульної поліції в Харківській області, в подальшому направлено до сервісного центру регіонального СЦ МВС у Харківській області. На підставі наведених обставин вважає, що необізнаність про існування рішення суду про позбавлення останнього права керування ТЗ (хоча ОСОБА_1 достеменно знав про притягнення його да адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і йому було відомо, що дана справа буде розглядатися у подальшому в суді) не є підставою для скасування оскаржуваної постанови № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023, оскільки остання винесена на законних підставах.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів ч. 5 ст. 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів пп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пп. а п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону 3353-XII.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеного слідує, що відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яку позбавлено права керування таким транспортними засобами.

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення ч. 4 ст. 126 КУпАП виражається у такій формі - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Склад є формальним.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до підпункту "а" п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач 21.03.2023 року керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 541 кілометрі автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський Чугуївського району Харківської області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Київського районного суду м. Полтави, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху (далі ПДР). Тобто, інспектор на підставі вищевказаного рішення суду виніс постанову серії № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у розмірі 20400,00 грн.

Такого висновку поліцейський дійшов на підставі того, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 р. у справі № 552/2555/22, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 17000 тисяч гривень та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова суду від 08.02.2023 р. набрала законної сили 06.09.2023 р.

Надаючи оцінку таким висновкам працівника поліції, колегія суддів зазначає, що підставою тимчасового вилучення посвідчення водія є наявність підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

В свою чергу, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , інспектором поліції виявлено наявне у позивача стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, що в свою чергу і слугувало підставою для винесення оскаржуваної постанови. При цьому, відповідач посилається на те, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи № 552/2555/22.

Колегія суддів зазначає, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 р. у справі № 552/2555/22 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. Строк позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів обчислюється з дня набрання постановою законної сили.

Зі змісту цієї постанови також вбачається, що ОСОБА_1 на розгляд справи повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що факт належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в Київському районному суді м. Полтави свідчить про те, що у суду не було перешкод для розгляду цієї справи та ухвалення рішення. Разом з тим, ця обставина не свідчить про те, що позивач був належним чином повідомлений про результат розгляду справи, шляхом отримання ним копії відповідного судового рішення.

Зазначена постанова Київського районного суду м. Полтави була оскаржена позивачем до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 06.09.2023 р., в обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначав, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без його участі, а апеляційну скаргу подано відразу після отримання копії оскаржуваного рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки викладені причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення є поважними та підтверджуються відповідними доказами.

Тобто, судовим рішенням у справі № 552/2555/22 встановлено, що позивачем (до дати звернення з апеляційною скаргою) не отримувалося копії постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 р. у справі № 552/2555/22. Таким чином, доказів на підтвердження того, що позивач станом на 21.03.2023 року був обізнаний про зміст постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22 матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, належних доказів обізнаності позивача про наявність постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 про притягнення його до відповідальності внаслідок скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

За змістом ст. 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру судових рішень, постанова Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 р. у справі № 552/2555/22 набрала законної сили 06.09.2023 р., в той час як позивача притягнуто до відповідальності за порушення ч. 4 ст. 126 КУпАП 21.03.2023 р.

Що стосується посилання відповідача на те, що відповідно до інформації з підсистеми ІПНП посвідчення водія НОМЕР_2 вилучено 09.06.2022, місце зберігання Управління патрульної поліції в Харківській області, в подальшому направлено до сервісного центру регіонального СЦ МВС у Харківській області, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 265-1 КУпАП встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Отже, при перевірці документів поліцейський повинен переконатися, що водій має право на керування транспортним засобом, шляхом наявності у нього посвідчення водія або відповідно до вимог ст. 265-1 КУпАП - дійсного тимчасового дозволу.

З наведеного вбачається, що тимчасовий дозвіл є документом, що надає право водію на керування транспортним засобом відповідної категорії на час вилучення посвідчення водія.

З урахуванням наведеного, відсутності належних доказів обізнаності позивача про накладення на нього стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та необхідності закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 року по справі № 644/1708/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 11.01.2024 року