Справа № 302/1848/23
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1848/23
Провадження № 2-а/302/35/23
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2023 смт. Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (адреса місцезнаходження: м.Хуст, вул.900-річчя Хуста, буд.29 Закарпатської області), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

16.10.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог в редакції від 30.10.2023 року (а.с.11) позивач ОСОБА_1 вказує, що 13.10.2023 близько о 13-00 годині він рухався на своєму автомобілі «Мерседес Спрінтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорогою Міжгір`я - Хуст. Приближаючись до села Запереділля, його зупинили працівники поліції та вимагали документи, мотивуючи тим, що він ніби то їхав з неввімкненим ближнім світлом фар. На його прохання пред`явити докази своїх тверджень, працівники поліції нічого не пред`явили. Та склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення, копію якої надали, проте на його прохання скласти адміністративний протокол, відмовилися.

Позивач зазначає, що вказаною постановою серії БАД №596056 від 13.10.2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за порушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 вважає незаконним притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, протиправним та вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки ч.2 ст.122 КУпАП не містить такого формулювання як керування транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкнення ближнім світлом фар. Та жодних доказів того, що він керував транспортним засобом, не увімкнувши ближнє світло фар, порушивши пункт 9.8 ПДР, як записано в постанові, відповідач не надав. Та навіть якби і надав, то такі дії, як зазначає позивач ОСОБА_1 , підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП, яка встановлює відповідальність у вигляді попередження, а тому він змушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому позивач просить: визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 596056 від 13.10.2023 року, складену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В. протиправною і скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.11).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.10.2023 року адміністративний позов залишено без руху та позивачеві надано строк усунення недоліків позовної заяви.

27.10.2023 року до суду позивачем ОСОБА_1 подана уточнена позовна заява, викладена в редакції від 30.10.2023 року (а.с.11), та додано квитанцію про сплату судового збору в сумі 536,80 грн. (а.с.9).

Ухвалою суду від 02.11.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі № 302/1848/23. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі. Зобов`язано відповідача надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за оскаржуваною постановою серії БАД № 596056 від 13.10.2023 року (а.с.12-13).

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі та адміністративний позов разом з доданими до нього документами направлено 06.11.2023 року відповідачу Хустському РУП ГУНП в Закарпатській області та встановлено відповідачеві строк подання відзиву на позов - п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Дана ухвала з позовною заявою та додатками до позову вказаним відповідачем отримана 09.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзиву, заперечення проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, на адресу суду не надійшло.

06.11.2023 року на адресу ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області направлено запит про надання суду завірених належним чином копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за оскаржуваною постановою серії БАД № 596056 від 13.10.2023 року, винесеною поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Сідей І.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 510,00 гривень.

10.11.2023 року на адресу суду з ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла завірена копія оскаржуваної постанови серії БАД №596056 від 13.10.2023, з додатком у виді DVD-R диску за подіями від 13.10.2023 року.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч.8 ст.262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи №302/1848/23, а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги та враховуючи всі обставини у справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП України закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Згідно оскаржуваної постанови серії БАД № 596056 від 13.10.2023 року вбачається, що 13.10.2023 року о 15 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 , рухаючись по а/д Долина-Хуст, керував транспортним засобом «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не ввімкнувши ближнє світло фар поза населеним пунктом та під час зупинки не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.8., п.9.9.Б ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та на водія ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 кУпАП незаконним, посилаючись на те, що ч.2 ст.122 КУпАП не містить такого формулювання як керування транспортним засобом поза населеним пунктом без увімкнення ближнім світлом фар. Та вказує, що доказів тих обставин, що він керував транспортним засобом, не увімкнувши ближнє світло фар, порушивши пункт 9.8 ПДР, відповідачем не надано. А також вказує, що якби і були надані такі докази, то такі дії мають підпадати під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП, яка встановлює відповідальність у вигляді попередження.

Отже, позивач оспорює керування ним транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар та також не погоджується з кваліфікацією, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає, що відповідальність за дане правопорушення передбачена ст.125 КУпАП, а не за ч.2 ст.122 КУпАП

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи носія інформації у виді DVDR диску, на якому міститься 13 файлів з вiдеозаписом подій, на яких повно та детально зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, зокрема містять фіксацію руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 по автодорозі поза населеним пунктом та підтверджено ті обставини, що автомобіль позивача «Мерседес спрінтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався без ввімкненого ближнього світла фар.

Згідно з пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Частина друга статті 122 КУпАП, за якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність, окрім іншого, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, і тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі-міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху України (надалі ПДР України).

У відповідності до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 9.1 ПДР України попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Згідно з пунктом 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно з п.1.10 ПДР України, денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, та у разі його не ввімкнення на механічному транспортному засобі поза населеним пунктом з 1 жовтня по 1 травня, відповідно до вимог ПДР України (станом на час винесення оскаржуваної постанови) передбачена, відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП - за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби відноситься до попереджувальних сигналів, метою якого є привертання уваги до транспортного засобу, виділення транспортного засобу в потоці і попередження в небезпечних ситуаціях, отже порушення вимог пункту 9.8 ПДР України, яке виявлено поза межами населеного пункту в період з 1 жовтня по 1 травня під час руху автомобіля, підлягають кваліфікації за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.05.2018 року по справі №726/786/17, від 07.02.2018 року по справі №285/1619/17 та від 26.06.2018 у справі №552/1713/16-а. де вказано, що за аналогічне правопорушення передбачена відповідальність саме за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відтак, твердження позивача про безпідставність застосування даної норми є необґрунтованим.

Фактичні ж обставини, вказані в оскаржуваній постанові, позивачем під сумнів не ставляться та на наданому відеозаписі водій ОСОБА_1 фактично не заперечував тих обставин, що керував транспортним засобом без увімкнення ближнього світла фар.

Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності саме за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зміни заходу стягнення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати транспортним засобом, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування транспортним засобом може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати транспортними засобами, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Відтак, працівник поліції, встановивши та належним чином зафіксувавши порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п.9.8 ПДР України, правомірно розглянув справу та виніс постанову, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП,наклавши адміністративне стягнення, передбачене санкцією вказаної частини цієї статті.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд вважає, що долучений до справи носій інформації з відеозаписом подій містить інформацію щодо предмета доказування та в повній мірі відповідає вимогам ч.1 ст.72 КАС України, у зв`язку з чим є належним доказом.

Також, згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений в постанові від 25.06.2020 року по справі 520/2261/19.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанова серії БАД № 596056 від 13.10.2023 в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки позивач ОСОБА_1 дійсно порушив Правила дорожнього руху України, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, тому жодні правові підстави для скасування постанови відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 596056 від 13.10.2023 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень за вчинення ним, серед інших, також адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, є законною та скасуванню не підлягає.

За таких обставин суд вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП правомірне, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача ОСОБА_1 , пов`язані зі сплатою судового збору, слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст.2,5,9,73,77,143,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,122,245,251,252,255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови серії БАД №596056 від 13.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО