Справа № 160/33663/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
22 грудня 2023 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача-1: Державної інспекції архітектури та містобудування України, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Анталекс Груп, треті особи: Міністерство культури та інформаційної політики України, Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації , в якому просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
12 січня 2023 року до суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом:
Об`єкт культурної спадщини - пам`ятка архітектури місцевого значення «Доходний будинок» за адресою: вул. Володимира Вернадського, 27 у м. Дніпро згідно із Розпорядженням Голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 12.04.1996 №158-р взято на державний облік, охоронний номер 66.
Відповідно до історичної довідки, об`єкт культурної спадщини «Доходний будинок» по вул. Володимира Вернадського, 27 у м. Дніпро побудовано у 1910-ті роки, поверховість - 3,5 поверхи, висота понад 16 метрів.
Пунктами 1, 5 Містобудівних умов та обмежень від 02.01.2020 передбачено гранично допустиму висоту нового будівництва багатофункціонального комплексу з автопаркінгом по вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро - 16, 21, 28, 40 м. Остаточно техніко-економічні показники об`єкта будівництва повинні бути зазначені відповідно до вимог чинного законодавства України у сфері охорони культурної спадщини.
Будівництво ТОВ «Анталекс Груп» ведеться у межах історичного ареалу «Центральний», затвердженого наказом Міністерства культури, молоді та спорту України від 03.02.2020 №478 «Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра».
Згідно з історико-архітектурним опорним планом м. Дніпра, затвердженим рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 №84/6 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» на території кварталу, обмеженого вулицями Володимира Вернадського, Крутогірним узвозом та Сергія Єфремова у м. Дніпрі розташовуються декілька пам`яток історії та архітектури місцевого значення.
Вказано, що у порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (чинною на час початку виконання будівельних робіт) замовником будівництва ТОВ «Анталекс Груп» будь-які дозволи відповідних органів охорони культурної спадщини, у тому числі Міністерства культури та інформаційної політики України, щодо проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт по вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро, яку віднесено до зони охорони пам`яток місцевого значення та історичного ареалу «Центральний», не отримано. Проектну документацію «Нове будівництво багатофункціонального комплексу з автопаркінгом за адресою: вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро» з уповноваженими органами охорони культурної спадщини не погоджено.
Зазначено, що відповідно до листа Міністерства культури та інформаційної політики України №06/35/5360-23 від 13.06.2023 за результатами перевірки електронної бази даних документообігу МКІП погоджень проектної документації по вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпрі не надавалось, дозволів на проведення земляних робіт не виявлено.
Також зазначено, що згідно з інформацією Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації №1469/0/161-23 від 21.07.2023 науково-проектна документація «Нове будівництво багатофункціонального комплексу з автопаркінгом за адресою: вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро» на погодження до управління не надходила та відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщин» не погоджувалася.
Крім того, позивачем зазначено, що листом №6030/04/13-23 від 23.06.2023 до Управління культури, туризму, національностей і релігій облдержадміністрації Державною інспекцією архітектури та містобудування України повідомлено, що у Реєстрі будівельної діяльності інформація та документи погодження центральним органом виконавчої влади (тобто Міністерством культури та інформації політики України) та Дніпропетровською облдержадміністрацією, на підставі яких виданий дозвіл на виконання будівельних робіт, не виявлено.
На підставі вищевикладеного, позивач зазначив, що існує очевидна небезпека подальшої забудови та зміни природних властивостей земельної ділянки, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави або ускладнить цей процес, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду в подальшому, у разі задоволення позову.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.
Частиною 2 цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.
Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Ч. 2 вказаної статті передбачено, що за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.
Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт надає замовнику та генеральному підряднику чи підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідних об`єктах будівництва, в тому числі і на вчинення будь-яких дій у межах будівельного майданчика, а тому суд вважає обґрунтованими посилання позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів держави у випадку прийняття судом рішення про задоволення його позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у межах історичних ареалів населених місць, визначених відповідно до абзацу першого цієї частини, встановлюються такі режими використання: - забезпечується збереження характерних архітектурних прийомів/елементів і типів, габаритів і матеріалу даху; - забороняється прокладання нових залізничних чи трамвайних колій, автомагістралей, магістральних трубопроводів, улаштування нових повітряних ліній електропередачі, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, стаціонарних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами. Забудова територій зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до визначених або встановлених цим Законом режимів використання.
Частиною 7 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
В заяві про вжиття заходів забезпечення позову вказано, що для будівництва у межах історичного ареалу «Центральний» у м. Дніпро забудовником ТОВ «Анталекс груп» обов`язково необхідно було отримати дозвіл від Міністерства культури та інформаційної політики України на проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт по вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро, та погодження науково проектної документації «Нове будівництво багатофункціонального комплексу з автопаркінгом за адресою: вул. Володимира Вернадського, 25 у м. Дніпро» від Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Міністерства культури та інформаційної політики України. Разом з тим, у порушення вищезазначених вимог законодавства, відповідачем погоджувальні та дозвільні документи від відповідних органів охорони культурної спадщини на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпро, не отримано.
Також суд зазначає, що подальше здійснення будівельних робіт може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано із певними труднощами, тобто спричинити негативні та невідворотні наслідки для історичного ареалу «Центральний» у місті Дніпро, природного стану земельної ділянки яка розташована у межах центрального історичного ареалу.
Також суд вказує, що в разі реалізації проекту будівництва до завершення розгляду справи, можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами (фізичними та юридичними особами), які в даних правовідносинах виступатимуть добросовісними набувачами, що також може призвести до того, що ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави стане неможливим.
До того ж, вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого становища та дозволить уникнути негативних наслідків, таких як руйнація прилеглих будинків та споруд
Таким чином, суд вважає, що, в даному випадку, шкода від зупинення виконання будівельних робіт буде значно меншою.
Забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності i процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення порушення інтересів позивача, а також перешкоджання завдання йому шкоди.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Частиною 8 статті 154 КАС України визначено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Боржниками за цим виконавчим документом є:
Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя В.В. Кальник