Справа № 300/6324/23
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2024 р. справа № 300/6324/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивач строк для усунення недоліків.
У строк, встановлений судом, позивачка усунув вказані недоліки, тому хвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представниця Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказала, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте правомірно у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. Підстав для зарахування стажу згідно даних трудової книжки у позивача немає, оскільки дата народження заявника на титульному аркуші дописана іншим чорнилом, а титульна сторінка трудової книжки скріплена нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство). Зазначила, що страховий стаж позивача становить 12 років 2 місяця 11 днів, необхідний для призначення пенсії 13 років. Просила в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.08.2023 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Так, вказаним рішення ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу 13 років. Страховий стаж становить 12 років 2 місяці 11 днів. Не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1987, оскільки дата народження заявника на титульному аркуші дописана іншим чорнилом, а титульна сторінка трудової книжки скріплена нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство). Страховий стаж розраховано позивачу згідно довідки про військову службу та даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи з урахуванням норм матеріального права, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Судом встановлено, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1987, яка наявна у матеріалах справи, на першій (титульній) сторінці зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 22.08.1987, його підпис і підпис відповідальної особи за заповнення трудової книжки та стоїть печатка відповідного підприємства, хоча, як встановлено із поданої суду копії, вона не є повністю чіткою.
Як зазначено вище, підставою для відмови у врахуванні стажу позивача згідно поданої трудової книжки було те, що дата народження заявника на титульному аркуші дописана іншим чорнилом, а титульна сторінка трудової книжки скріплена нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство).
Проте, суд зазначає, що прізвище, ім`я та по батькові, дата народження позивача повністю відповідають його паспортним даним, що підтверджує приналежність даної книжки саме позивачу.
Безпідставними є посилання відповідача, як на підставу для неможливості врахування даних трудової книжки про те, що дата народження заявника на титульному аркуші дописана іншим чорнилом, оскільки будь-якої норми, яка б забороняла заповнювати трудову книжку іншим чорнилом, відповідачем не зазначено. При цьому, такі обставини не можуть залежати від позивача.
Щодо відтиску печатки на титульному аркуші, суд зазначає, що вказаному відтиску печатки більше 35-ти років, що без сумніву може бути причиною втрати ним ясності та чіткості.
При цьому, періоди страхового стажу позивача, які зараховано відповідачем згідно даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу, повністю відповідають трудовому стажу, зазначеному у трудовій книжці НОМЕР_1 від 22.08.1987. Більше того, коди в ЄДРПОУ підприємств, що сплачували страхові внески за позивачку, зазначені у розрахунку стажу, належать підприємствам, на яких працював позивач у визначені періоди, згідно даних вказаної трудової книжки, що безумовно підтверджує приналежність даної книжки саме позивачу.
Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.
Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, на переконання суду, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 22.08.1987 відповідають періодам трудової діяльності позивача, а тому посилання на те, що дата народження заявника на титульному аркуші дописана іншим чорнилом та трудова книжка скріплена нечітким відтиском печатки не є достатніми підставами для не врахування періодів трудової діяльності позивача до його стажу чи не врахування записів трудової книжки.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивача всіх періодів роботи згідно записів трудової книжки суд зазначає наступне.
Так, пенсійним органом при розгляді заяви позивача про призначення пенсії до страхового стажу позивача згідно довідки про військову службу та даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) частково зараховано періоди роботи позивача. Страховий стаж згідно розрахунку відповідача становить 12 років 2 місяці 11 днів.
Вказані обставини підтверджуються представником відповідача та матеріалами даної адміністративної справи.
Відтак, періоди роботи позивача відповідно до записів трудової книжки з 20.08.1987 по 16.05.1988, з 18.06.1990 по 20.08.1990, з 03.09.1990 по 01.03.1991, з 02.03.1991 по 10.09.1993, з 14.09.1993 по 04.11.1994, з 20.12.1994 по 03.09.1996, з 02.12.1996 по 10.02.1997, з 20.02.1997 по 01.04.1999, з 18.06.2007 по 03.08.2011 не зараховані відповідачем до його страхового стажу.
Як встановлено судом, з 20.08.1987 по 16.05.1988 працював на постійній роботі різноробочим, з 18.06.1990 по 20.08.1990 на посаді електрозварювальника, з 03.09.1990 по 01.03.1991 на посаді вантажника та наладчиком обладнання 3 розряду, з 02.03.1991 по 10.09.1993 на посаді наладчика обладнання 5 розряду, з 14.09.1993 по 04.11.1994 на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду, з 20.12.1994 по 03.09.1996 служив в органах внутрішніх справ України, з 02.12.1996 по 10.02.1997 на посаді сторожа, з 20.02.1997 по 01.04.1999 на посаді наладчика обладнання, з 18.06.2007 по 03.08.2011 на посаді інспектора охорони, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 22.08.1987.
Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальних осіб та печатки підприємств.
Також, жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
Окрім цього, відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, тому вищезазначене відповідачем не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів роботи позивача з 20.08.1987 по 16.05.1988, з 18.06.1990 по 20.08.1990, з 03.09.1990 по 01.03.1991, з 02.03.1991 по 10.09.1993, з 14.09.1993 по 04.11.1994, з 20.12.1994 по 03.09.1996, з 02.12.1996 по 10.02.1997, з 20.02.1997 по 01.04.1999, з 18.06.2007 по 03.08.2011 (періоди, що не зараховані пенсійним органом) до його страхового стажу.
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 52 років до досягнення особою 55 років включно 13 років.
Як встановлено судом, вік позивача становить 53 роки, страховий стаж позивача складає більше 25 років, а тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу та, відповідно, права на пенсію по інвалідності є безпідставними.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Судом встановлено, що позивачу виповнилось 53 роки, другу групу інвалідності позивачу встановлено 12.06.2023, із заявою про призначення пенсії він звернувся 03.08.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Враховуючи викладене та те, що позивач на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досяг відповідного віку, має достатній загальний страховий стаж, пенсію йому слід призначити з дня встановлення інвалідності, тобто з 12.06.2023 року, а не як зазначено позивачем з 03.08.2023.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки інші періоди роботи позивача зараховані йому згідно довідка Форми ОК-5.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 20.08.1987 по 16.05.1988, з 18.06.1990 по 20.08.1990, з 03.09.1990 по 01.03.1991, з 02.03.1991 по 10.09.1993, з 14.09.1993 по 04.11.1994, з 20.12.1994 по 03.09.1996, з 02.12.1996 по 10.02.1997, з 20.02.1997 по 01.04.1999, з 18.06.2007 по 03.08.2011.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у в Івано-Франківській області призначити з 12.06.2023 ОСОБА_1 пенсію по інвалідності.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код в , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.