Справа № 520/32376/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року № 520/32376/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новобаварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова () про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новобоварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова, що оформлене листом від 08.11.2023 за вих. 10115 щодо відмови у видачі посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин;

- зобов`язати Новобоварський об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Харкова оформити та видати посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її син ОСОБА_2 , який з 23.03.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України військова частина НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окрема бригада Сил територіальної оборони, 225 батальйону 1 роти. У середині березня 2023 року його було направлено до Бахмутського району Донецької області для виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації. 20.03.2023року вона останнє розмовляла з сином по телефону, більш він на зв`язок не виходив. ТЦК їй було видане сповіщення що її син-солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 зник безвісті 21.03.2023року близько 16.00 годин в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського району, Донецької області, під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації. 29.03.2023 позивачка звернулася до правоохоронних органів за фактом зникнення безвісті її сина. 30.03.2023 відділом поліції №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області було зареєстровано кримінальне провадження за №0000510, у якому позивачка визнана потерпілою особою. 02.11.2023 вона особисто звернулася до Новобаварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова із заявою та просила видати посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин. Листом від 08.11.2023 за вих. 10115, було відмовлено у видачі посвідчення члена сім`ї особи, що зникла безвісті за особливих обставин. У відповіді зазначено, що для отримання посвідчення члена сім`ї особи, що зникла безвісті за особливих обставин необхідно надати до ТЦК рішення суду про визнання ОСОБА_2 померлим або безвісно відсутнім. Вважаючи відмову незаконною та такою, що грубо порушує її законні права як матері військовослужбовця, який зник під час бойових дій, звернулася до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач відзив на позов до суду не наддав. Відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) , зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Син позивачці - ОСОБА_2 , з 23.03.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України військова частина НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окрема бригада Сил територіальної оборони, 225 батальйону 1 роти. У середині березня 2023року його було направлено до Бахмутського району Донецької області для виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації.

В отриманому позивачкою сповіщенні сім`ї № 40/1 від 27.03.2022 зазначено, що її син-солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 зник безвісті 21.03.2023року, близько 16.00 годин в районі н. п. Оріхово-Василівка, Бахмутського району Донецької області, під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації.

30.03.2023 відділом поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000510, у якому позивачка визнана потерпілою особою.

02.11.2023 вона особисто звернулася до Новобоварського об`єднанного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Харкова із заявою та просила видати посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин. Листом від 08.11.2023р. за вих.10115, було відмовлено у видачі посвідчення члена сім`ї особи, що зникла безвісті за особливих обставин. У відповіді зазначено, що для отримання посвідчення члена сім`ї особи, що зникла безвісті за особливих обставин необхідно надати до ТЦК рішення суду про визнання ОСОБА_2 померлим або безвісно відсутнім.

Вважаючи відмову незаконною та такою, що грубо порушує її законні права як матері військовослужбовця, який зник під час бойових дій, звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону № 2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - батьки; - один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; - діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону № 2011-XII, особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

28 травня 1993 року Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (надалі Постанова № 379).

Даною Постановою № 379 установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом; дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

З аналізу викладених норм вбачається, що в разі зникнення безвісти військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

При цьому постанова № 379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.

Таким чином визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови у видачі ОСОБА_1 , зазначеною у листі Новобоварського об`єднанного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Харкова від 08.11.2023р. за № 10115, посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби стало не подання заявником повного переліку документів, необхідних для видачі посвідчення відповідно до Постанови №379, а саме витяг про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (установи) як такого, що визнаний судом безвісно відсутнім чи оголошення його померлим.

Проте, як зазначено судом вище, постанова № 379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Єдиною підставою для отримання відповідного посвідчення у даному випадку є документ, який підтверджує факт пропажі безвісти військовослужбовця та проходження військовослужбовцем військової служби в даний проміжок часу.

Матеріали справи містять сповіщенні сім`ї №40/1 від 27.03.2022року надане Новобоварськім об`єднанним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м.Харкова, у якому зазначено, що її син-солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 зник безвісті 21.03.2023року, близько 16.00часов в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського району Донецької області, під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації.

Разом з тим, правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті» № 2505-VIII від 12.07.2018 (далі Закон № 2505-VIII) (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 вказаного Закону № 2505-VIII, особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, заворушеннями всередині держави або у зв`язку з надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру або іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей.

Частиною 1 статті 3 Закону № 2505-VIII встановлено, що цей Закон поширюється на суспільні правовідносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти в умовах збройного конфлікту, у зв`язку з воєнними діями, заворушеннями всередині держави, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей, а також осіб, зниклих безвісти за будь-яких інших обставин.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 2505-VIII члени сім`ї особи, зниклої безвісти, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Матеріали справи містять витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого зареєстровано кримінальне провадження за №0000510, у якому позивачка ОСОБА_1 визнана потерпілою особою.

Статтею 20 Закону № 2505-VIII встановлено, що розшук особи, зниклої безвісти, припиняється не пізніше ніж через три дні з дня встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це родичів та заявника, якщо заявник не є родичем. Про припинення розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідкладно робиться відмітка у Реєстрі. Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для припинення її розшуку. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місця перебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

Отже, у розумінні Закону № 2505-VIII особа вважається зниклою безвісти з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Оцінюючи надані Новобоварському об`єднаному районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки м.Харкова документи для отримання відповідного посвідчення, суд враховує, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 .Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.04.2023р. за №92 , про результати службового розслідування, зазначено вважати встановленим, що солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 зник безвісті 21.03.2023року близько 16.00часов в районі н.п. Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області, під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації

Отже, у розумінні Закону № 2505-VIII ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти в особливий період.

Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову відповідача (з підстав ненадання повного переліку документів необхідних для отримання посвідчення) у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, викладену у листі від 08.11.2023р. за № 10115.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка має право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби відповідно до форми і порядку, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 №379.

Такий спосіб захисту прав позивача суд вважає належним та доцільним для повного відновлення порушеного права позивача.

В силу положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність оскаржуваних дій.

Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд для ефективного захисту прав позивачці, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Новобоварське об`єднаня районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова видати ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби відповідно до форми і порядку, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 №379.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новобаварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова () про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новобоварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова, оформлене листом від 08.11.2023 за вих. 10115, яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення члена сім`ї особи, зниклої безвісті за особливих обставин.

Зобов`язати Новобаварський об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Харкова () видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби відповідно до форми і порядку, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 № 379.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Новобаварського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Харкова () суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,2 грн ( дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В