Справа № 280/9010/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 січня 2024 року Справа № 280/9010/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РКНОПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), в якій позивач (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати дії відповідача 1 про відмову призначити пенсію протиправними, викладену в Рішення № 93 від 15 вересня 2023 року;

- зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 лютого 1988 року, періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), оскільки досягла пенсійного віку та має необхідний страховий стаж. Дії пенсійного органу в частині відмови у призначенні пенсії вважає протиправними та такими, що порушують її конституційне право на одержання пенсійних виплат. Позов просить задовольнити.

Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статей 160-161 КАС України.

07 листопада 2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом надання до суду квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою судді від 13 листопада 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

27 листопада 2023 року представником ГУ ПФУ в Донецькій області до суду подано відзив на позовну заяву, в якій вказано оскаржуване позивачем в судовому порядку рішення про відмову у перерахунку пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача недостатній для призначення пенсії.

30 листопада 2023 року представником ГУ ПФУ в Запорізькій області подано відзив на позовну заяву у якому останній вказує про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу, обов`язкова наявність якого вимагається чинним законодавством України. Зазначає, що надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком документи не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 29 липня 2023 року № 58. У задоволенні позову просить відмовити.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

08 вересня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IVІ.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії за віком передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 93 від 15 вересня 2023 року, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно вказаного рішення страховий стаж становить 25 років 02 місяці 22 дні, в той час як Законом № 1058 вимагається наявність 30 років.

Також, вказаним рішенням не зараховано до страхового стажу наступні періоди роботи:

- згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15 лютого 1988 року, оскільки документ заповнено з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 29 липня 1993 року №58. На титульній сторінці відсутня повна дата народження;

- догляд за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження дитини НОМЕР_4 від 11 квітня 1997 року, в графі "мати", оскільки відсутнє по батькові. На документі не проставлено апостиль компетентним органом держави. Також з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31 грудня 1991 року;

- догляд за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 11 квітня 1997 року, не враховано період 01 вересня 1992 року по 20 липня 1993 року, оскільки на документі не проставлено апостиль компетентним органом держави, також 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31 грудня 1991 року.

Не погодившись із рішенням пенсійного фонду в частині відмови у призначенні пенсії за віком, а також не зарахуванням до страхового стажу періодів за трудовою книжкою НОМЕР_3 від 15 лютого 1988 року, позивач звернувся до суду із позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 08 вересня 2023 року позивач, ОСОБА_1 , у відповідності до Закону №1058-IV звернулась до відповідача 1 про призначення пенсії за віком.

Таким чином, в розумінні вимог частини першої статті 26 Закону №1058-IV призначення пенсії позивачу можливе за наявності не менше 30 років страхового стажу.

Безспірно, за приписами положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Алгоритм дій територіальних органів Пенсійного фонду України врегульовано правовими нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 розділу IV).

Саме у відповідності до вимог пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 заява позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідача-2.

За результатами розгляду відповідачем-2 ухвалено рішення від 15 вересня 2023 року № 93 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Як зазначено оскаржуваному в судовому порядку рішенні, загальний страховий стаж позивача сумарно становить лише 25 років 2 місяці 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до вимог пункту 1 статті 26 Закону № 1058-IV.

Натомість, як вбачається зі спірної відмови, не зараховано всі періоди згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 15 лютого 1988 року, оскільки документ заповнено з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 29 липня 1993 року №58, а саме, - на титульній сторінці відсутня повна дата народження позивача.

Так, на час первинного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162.

Відповідно до пункту 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20 червня 1974 року Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20 червня 1974 року Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно відсутності повної дати народження, так як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21 лютого 2018 року.

При цьому, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі №677/277/17.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Отже, за вказаних вище обставин, на переконання суду, періоди роботи позивача за трудовою книжкою НОМЕР_3 від 15 лютого 1988 року підлягають до зарахування до страхового стажу позивача, так як підтверджуються записами у трудовій книжці позивача та відповідними довідками.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що догляд за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження дитини НОМЕР_4 від 11 квітня 1997 року, в графі "мати", відсутнє по батькові.

Суд не погоджується із вказаними доводами позивача з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 від 11 квітня 1997 року видано позивачу 11 квітня 1997 року відділом РАЦС Арабкірського району міста Єреван (печатка міністерства Юстиції Республіка Вірменія) із зазначенням національності «вірменин».

Суд зазначає, що відомості стосовно прізвища, ім`я та по батькові батьків дитини вносились відділом РАЦС Арабкірського району міста Єреван у порядку, встановленому вимогами чинного на дату видачі свідоцтва законодавством Республіки Вірменія.

Відтак, на думку суду, позивач не може нести відповідальність за невнесення до свідоцтва про народження дитини запису, внесення якого належить до компетенції певного суб`єкта владних повноважень, в даному випадку, - відділу РАЦС Арабкірського району міста Єреван.

Щодо не проставлення на свідоцтвах про народження дітей апостилю компетентними органами держави, наявність якого вимагається у зв`язку із припиненням в Україні дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Вірменія (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29 листопада 2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29 листопада 2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Таким чином, період догляду за дитиною (09 квітня 1997 року народження) згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 11 квітня 1997 року, а також період догляду за дитиною (21 липня 1990 року народження) НОМЕР_5 від 24 липня 1990 року, який зокрема підтверджений даними трудової книжки, має бути зарахований до страхового стажу позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії від 15 вересня 2023 року № 93 та необхідність його скасування.

В той же час, вимоги спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані у даній справі дії, за наслідками яких прийнято протиправне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, вчинялись іншим суб`єктом владних повноважень, а саме, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо права позивача на повторний розгляд заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 лютого 1988 року, періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 99 від 25 жовтня 2023 року.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень яким вчинено дії, що сприяли прийняттю протиправного рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 93 від 15 вересня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 08 вересня 2023 року з урахуванням стажу роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 лютого 1988 року, періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з урахуванням мотивувальної частини рішення в адміністративній справі № 280/9010/23.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РКНОПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 січня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов