Справа № 400/11309/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 р. № 400/11309/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Устинова І.А., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005,
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови у призначені пенсії по інвалідності;

- зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності періоди з 22.10.1991 по 22.02.1992 робота в радгоспі ім. Коларова на посаді працівника консервного цеху; з 23.02.1992 по 13.11.1992 робота в колгоспі ім. Коларова на посаді працівника консервного цеху; з 01.01.2004 по 24.05.2005 проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , з 03.10.2007 по 26.11.2007 робота на КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» на посаді водія;

- зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2023 про призначення пенсії по інвалідності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового (трудового) стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, що призвело до відмови у призначенні пенсії по інвалідності.

Ухвалою від 15.09.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропонував відповідачам надати відзиви на позовну заяву.

Ухвалою від 09.01.2024 суд залучив співвідповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2 або ГУ ПФУ в Запорізькій області).

Відповідач 1 надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити та зазначив, що спірне рішення прийнято ГУ ПФУ в Запорізькій області. Також, відповідач 1 вважає, що позивачу до страхового стажу правомірно не зараховані спірні періоди роботи та проходження військової служби, оскільки трудова книжка має неточності та відсутня сплата страхових внесків.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.02.2023 позивачу встановлено III групу інвалідності, у зв`язку з загальним захворюванням.

15.02.2023 Позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Миколаївській області про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким прийнято рішення від 22.02.2023 року № 51 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності.

Підстава відмови: відсутність необхідного страхового стажу. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що на час звернення за пенсією по інвалідності, вік позивача: 47 років 11 місяців 4 дні, страховий стаж склав 9 років 6 місяців, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 22.10.1991 по 22.02.1992, оскільки робота передує даті видачі трудової книжки (10.11.1992)., що є порушенням пункту 2.2. Інструкції № 58; з 23.02.1992 по 13.11.1992 в колгоспі ім. Коларова оскільки не надано довідку, підтверджуючу виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві; з 03.10.2007 по 26.11.2007 в КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв», оскільки в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків; перод проходження військової служби з 01.01.2004 по 24.05.2005, у зв`язку з відсутністю у відношенні Позивача даних в Державному реєстрі застрахованих осіб і довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відмовляючи позивачці у врахуванні спірного стажу, ГУ ПФУ в Харківській області виходило з наступного: наявне виправлення в номері наказу про призначення, яке не завірено належним чином, а також запис про звільнення завірено печаткою УРСР.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року № 301 (далі Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи через несплату страхувальником страхових внесків, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 20 Закону №1058 визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону №1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» та Військовою частиною НОМЕР_1 за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, в якому працює/проходить службу застрахована особа.

Внаслідок невиконання страхувальниками обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідач 2 протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів.

Позивач у позовній заяві, зокрема просить суд визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності, однак права позивача порушено рішенням від 22.02.2023 № 51. Тому для захисту прав позивача суд вважає за необхідне скасувати рішення від 22.02.2023 № 51. А спірний стаж зобов`язати зарахувати та розглянуто повторно заяву від 15.02.2023.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір розподіляється відповідно ст.139 КАС України та з урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії, яким позивачці також відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду, винесено ГУ ПФУ в Запорізькій області, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 51 від 22.02.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по інвалідності періоди з 22.10.1991 по 22.02.1992 робота в радгоспі ім. Коларова на посаді працівника консервного цеху; з 23.02.1992 по 13.11.1992 робота в колгоспі ім. Коларова на посаді працівника консервного цеху; з 01.01.2004 по 24.05.2005 проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , з 03.10.2007 по 26.11.2007 робота на КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» на посаді водія.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії по інвалідності від 15.02.2023 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005 )) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов