Справа № 520/9449/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 р. Справа № 520/9449/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 22.09.23 по справі № 520/9449/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половину періоду навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 1 вересня 1992 року по 30 червня 1997 року - 2 роки 5 місяців та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога що до якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: 2 роки 5 місяців навчання в національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 17 квітня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 17.04.2023 року, виходячи з розміру 64% та виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 17.04.2023 до моменту здійснення перерахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: половину періоду навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 1 вересня 1992 року по 30 червня 1997 року - 32 роки 5 місяців та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога що до якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: 2 роки 5 місяців навчання в національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () встановити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 15 квітня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 15.04.2023 року, виходячи з розміру 64%, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м.Харків, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII надано вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до якого не входять вищезазначені посади, які обіймав позивач. Вказує, що вимога позивача про зарахування до суддівського стажу половину навчання в вищому юридичному навчальному закладі є необґрунтованою, оскільки Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратили чинність.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 07.03.2001 №165/2001 "Про призначення суддів" призначений на посаду судді Київського районного суду м. Харкова.

Постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 №3564-ІV обраний суддею Київського районного суду міста Харкова безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 №325/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 №02-02/41 "Про відрахування судді ОСОБА_1 " позивача було відраховано зі штату Київського районного суду м. Харкова у зв`язку із звільненням у відставку 14 квітня 2023 року на підставі рішення Вищої ради правосуддя

Після звільнення у відставку позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці а також з заявою про зарахування до спеціального стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді 27 років 06 місяців 04 дні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №04 від 25.04.2023 ОСОБА_1 , починаючи з 15.04.2023 призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ від 02.06.2016 , яке обчислене виходячи із стажу роботи на посаді судді 22 роки 01 місяць 09 днів у розмірі 54% суддівської винагороди.

Учасниками справи не заперечується та обставина, що управлінням позивачу не зараховано до стажу роботи для визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяці 0 днів; період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців та період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини у вказаній справі виникли через те, що пенсійним органом при проведенні обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, не було враховано до стажу роботи позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого з 01.09.1992 по 30.06.1997 (2 роки 5 місяці 00 днів), період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи, що на момент призначення позивача на посаду судді вперше діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), тому слід застосовувати його норми під час вирішення питання щодо зарахування до стажу його іншої роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст.1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Разом з тим, згідно з пунктом 2 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачалося, що статті 43, 44 Закону України «Про статус суддів» втратили чинність з 1 січня 2011 року.

Однак, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оцінюючи можливість застосування частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо позивача, колегія суддів вважає, що положення пункту 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI не поширюються на осіб призначених на посаду судді після набрання чинності цим законом.

Відтак, положення частини шостої статті 44 Закону № 2862-XII поширюється лише на суддів, які були призначені чи обрані до 1 січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №806/2962/17.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання, крім часу роботи на посадах суддів, може зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, оскільки позивач був вперше призначений на посаду до 1 січня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до диплому ЛД ВЕ № 008365 про вищу юридичну освіту позивач навчався у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 01.09.1992 по 30.06.1997.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, половини терміну навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах є неправомірним.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 30.03.2023 по справі №280/2167/21.

Також, частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною третьої статті 127 Конституції України (у відповідній редакції на момент призначення на посаду ) було встановлено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про статус суддів", яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менш як два роки.

Враховуючи, що Конституція країни має найвищу юридичну силу, закони та інші номативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини друга статті 8 Конституції України), до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає застосуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена Конституцією та надає право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки.

Зазначена правова позиція також знайшла своє підтвердження у висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду покладених в основу рішення від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Вказані встановлені по справі обставини свідчать про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

Отже, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців та період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Таким чином, загальний стаж ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII складає повних 27 років (27 років 06 місяців 04 дні), що також було встановлено в рішенні Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 №325/0/15-23 та безпідставно не взято відповідачем до уваги при призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Також колегія суддів зазначає, що Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21, висловлено правову позицію, згідно якої стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 по справі № 520/9449/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко