Справа № 160/28019/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
27 жовтня 2023 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155.
Однак, під час проведення процедур розмитнення, за результатами опрацювання декларації і документів, посадовими особами Дніпровської митниці відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів та виписані:
- рішення про коригування митної вартості товарів №UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 року;
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155.
16 серпня 2023 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей», відповідно до приписів статті 53 Митного кодексу України, надано посадовим особам Дніпровської митниці всі необхідні документи, що підтверджують:
- місце розвантаження товару;
- умови оплати за товар;
- розбіжності в прайс-листі;
- розбіжності в наданих документах.
З огляду на викладене, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 та картка відмови митного органу не відповідають нормам митного законодавства та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим представник звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту від 17.04.2023 №5 з FND GRUP KIMYASAL URUNLERI IMAL. PAZ. ITH. IHR. LTD.STI, Анкара Туреччина.
Відповідно до відомостей графи 44 ЕМД (4104 - угода з виробником).
У результаті митного контролю посадовими особами Дніпровської митниці встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності і неточності, а саме:
- у графі 44 МД під кодом документу «0380» рахунок-фактура (інвойс) декларантом долучено копію проформи-інвойса від 31.05.2023 №15, де у графі «payment terms» зазначено: «30% advance payment, balance just before shipment», що свідчить про необхідність здійснення передплати за товар.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, до митного оформлення надаються платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Відповідно до частин 4-5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
- вказані розбіжності свідчать про можливе надання недостовірних відомостей щодо умов сплати за товар, а саме приховування фактичних умов передплати та документів щодо вартості за товар.
16 серпня 2023 року листом товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» №16/08-5 у відповідь на повідомлення митниці щодо необхідності подання додаткових документів по митній вартості, митницею отримано лист декларанта.
Вказаним листом декларантом повідомлено про відсутність можливості подання протягом 10 календарних днів інших додаткових документів.
Відповідно до пункту 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ЕМД, за якими здійснювалось співставлення товарів, оформлені за основним методом визначення митної вартості товару, однак рішення про коригування митної вартості товару прийнято за резервним методом виходячи з того, що ідентичні та подібні товари за характеристиками на момент митного оформлення були відсутні, також позивачем не підтверджено документально, що він є дистриб`ютором, на маркуванні оцінюваного товару, як і в інших документах, така інформація відсутня.
За інформацією наявною в митних органах зазначені торгівельні марки імпортуються різними імпортерами.
Крім того, виробники ТМ "KROSS" ТМ "PREFIX" відрізняються від заявленого декларантом.
Таким чином, на думку представника відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості заявленого позивачем товару діяли в межах наданих повноважень та в спосіб, передбачений чинним законодавством.
За результатами перевірки митним органом документів та відомостей, доданих позивачем до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (пункт 3 статті 53 Митного кодексу України).
Втім, в Постанові Пленуму «Про довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» від 13.03.2017 року №2 зазначено, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.
Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як «витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів» (код митної формальності 106-2).
Проте, це положення не узгоджується з обов`язком суб`єкта владних повноважень обґрунтовувати свої рішення, тобто ухвалювати їх з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України.
Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів.
Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.
Таким чином, умови оплати стосуються виключно взаємовідносин продавця та покупця та не можуть впливати на визначення митної вартості товару.
Щодо місця завантаження товару, представник зазначив.
Митна декларація країни відправлення заповнюється відправником товару (продавцем) та можливо продавцем при заповненні декларації була допущена технічна помилка. Проте, наявність саме технічної помилки в документі та зміст помилково відсутньої інформації не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься.
Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №460/2674/20.
Всі витрати по транспортуванню вказані в довідці та рахунку перевізника. Інших витрат у декларанта не було, а зауваження відповідача в цій частині зводяться лише до припущень.
Щодо зауваження стосовно визначення експедиційної винагороди, представник позивача зазначив.
Винагорода експедитора на території України, яка виділена окремо від ціни на послуги ТЕО, не входить у транспортні витрати, які включаються до складу митної вартості товару.
Тобто, всі витрати на транспортно-експедиційні послуги понесені до митного кордону України були враховані під час визначення митної вартості товару, документально підтверджені та піддаються обчисленню.
Щодо виявлених розбіжностей в прайс-листі, представник позивача зазначив, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем документів щодо якісних характеристик товару від виробника, також не можуть бути підставою для винесення оскаржуваних рішень, оскільки, висновки про якісні характеристики інженерні та дослідно-конструкторські роботи, дизайн, художнє оформлення, ескізів та креслень необхідних для виробництва оцінюваних товарів, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 Митного кодексу України є додатковими документами.
Відповідно до положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларант зобов`язаний надати витребувані документи виключно за їх наявності, такі документи в позивача відсутні.
З урахуванням викладеного представник просив задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» в повному обсязі.
Щодо оплати за товар, представник відповідача зазначив.
Відповідно до пункту 21 статті 58 Митного кодексу України використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
У свою чергу, згідно з статтею 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З урахуванням заявленого методу визначення митної вартості товарів позивача - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України, митниці необхідно було здійснити перевірку правильності розрахунку митної вартості товару, однак відсутність банківських платіжних документів унеможливила здійснення перевірки правильності розрахунку фактурної вартості, як складової митної вартості.
Відсутність оплати стало однією з підстав для витребування в позивача додаткових документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України.
Щодо розбіжностей місця завантаження товару, представник відповідача зазначив.
Митним органом зазначалося, що в копії експортної митної декларації Туреччини, у графі 27 «місце завантаження» та 30 «місцезнаходження товару» вказано м.Гебзе, Туреччина, проте в довідці перевізника місцем завантаження вказано м.Стамбул, Туреччина та наведено розрахунок вартості транспортування як складової митної вартості саме з міста Стамбул, на умовах поставки FCA Istanbul.
Вказане дає підстави вважати, що до митної вартості можливо не включені витрати на транспортування товарів від м.Гебзе до м.Стамбул.
Згідно наданого рахунку на відшкодування транспортних послуг ЕК-155/176 від 04 серпня 2023 року, вказана сума транспортних витрат зазначена на маршруті від м.Стамбул до пункту переходу Порубне, всупереч відомостям про місце навантаження м.Гебзе.
У відповіді на відзив зазначається, що продавцем при заповненні експортної декларації можливо була допущена технічна помилка.
Митниця зазначає, що копія митної декларації країни відправлення заповнюється на основі документів, які є в наявності, тому якщо продавець, як вважає позивач, допустив помилку при заповненні, то мали бути внесені зміни до цього документу.
У даному випадку розбіжності у місці завантаження свідчать про понесені додаткові витрати по транспортуванню.
Щодо прайс-листа, представник відповідача зазначив.
Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 23.10.2020 в справі №810/690/17 стосовно зауваження митного органу, що прайс-лист б/н від 04.08.2023 містить інформацію на обмежений асортимент (виключно асортимент інвойсу) не містить: дати прийняття цін, термін на який встановлено ціни, умов поставки та продажу, тому не відповідає такому поняттю.
Вищевказана постанова ВС підтверджує позицію митниці, оскільки колегія суддів зазначає, що прайс-лист це довідник цін на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей».
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що 17 квітня 2023 року між покупцем (товариством з обмеженою відповідальністю «Карвей») та продавцем (FND GRUP KIMYASAL URUNLERI IMAL. PAZ. ІТН. IHR. LTD.STI, Анкара Туреччина) було укладено контракт №5, згідно умов якого сторони домовились, що Турецька сторона (як виробник товару) поставляє Українській стороні товар на суму 1 000 000,00 доларів США.
Відповідно до пункту 2 контракту №5 від 17 квітня 2023 року продавець (виробник товару), продає, а покупець купує товар в кількості згідно інвойсу.
Згідно з пунктом 3 контракту умови поставки вказуються на кожну окрему партію у інвойсі згідно правил «Інкотермс-2010».
Умовами пункту 4 контракту встановлено, що ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування товару.
Відповідно до пункту 5 контракту, оплата за поставлений товар повинна проводитись в валюті розрахунку - доларів на валютний рахунок продавця згідно чинного законодавства України. Умови оплати зазначені в інвойсі.
пакувальний лист (Packing list) б/н 04.08.2023 року;
автотранспортна накладна (Road consignment note) № 411647 від 04.08.2023 року;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №Z0261847 від 04.08.2023 року;
документ, що підтверджує вартість перевезення товару, довідка №7 від 04.08.2023 року;
рахунок № ЕК-155/176 від 04.08.2023 року;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 5 від 17.04.2023 року;
договір (контракт) про перевезення №010 від 28.12.2022 року;
договір (контракт) про перевезення №176/2 від 03.08.2023 року;
інший некласифікований документ 5W30 від 16.06.2023 року;
інший некласифікований документ 5W40 16.06.2023 року;
копія митної декларації країни відправлення №23411300ЕХ00040983 від 04.08.2023 року.
У результаті митного контролю посадовими особами Дніпровської митниці встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності і неточності, а саме:
- надання недостовірних відомостей щодо умов сплати за товар, а саме приховування фактичних умов передплати та документів щодо вартості за товар;
- до митної вартості можливо не включені витрати на транспортування товарів від м.Гебзе до м.Стамбул;
- наданий прайс-лист б/н від 04.08.2023 містить інформацію на обмежений асортимент (виключно асортимент інвойсу), не містить: дати прийняття цін, термін на який встановлено ціни, умов поставки та продажу;
- документи, надані декларантом, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Згідно пункту 3 статті 337 Митного кодексу України проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях МД:
16 серпня 2023 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» для спростування виявлених розбіжностей шляхом надіслання електронного повідомлення було надано митному органу:
- лист ТОВ «Карвей» від 16.08.2023 року №16/08-2 щодо зауважень по транспортним витратам;
- лист на бланку FND Group від 10.08.2023 року щодо помилки в умовах оплати;
- лист ТОВ «Карвей» від 16.08.2023 року №16/08-3 щодо наданих документів;
- прайс-лист від 04.08.2023 року;
Після надання документів представником ТОВ «Карвей» додатково надано лист від 16 серпня 2023 року №16/08-5, яким повідомлено, що в підприємства немає можливості надати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи в декларанта відсутні та просило завершити митне оформлення товару.
Однак, під час проведення процедур розмитнення, за результатами опрацювання декларації і документів, посадовими особами Дніпровської митниці відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів та виписані:
- рішення про коригування митної вартості товарів №UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 року;
- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155.
У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 Митного кодексу України, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Карвей» зазначає, що в наданих документах до заявленої ЕМД міститься повна, достовірна інформація щодо складових митної вартості товару, будь-які розбіжності в вказаних документах відсутні, відтак, рішення про коригування митної вартості товарів № UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155 є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для зазначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним.
На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи.
При цьому, застосування кожного наступного методу в їх послідовності можливе лише в разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності в документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо розбіжностей в документах, які були надані до митного оформлення, суд виходить з наступного.
"Правильним вважати - сплата за товар на протязі 10 календарних днів з моменту отримання товару".
Вказаний лист мовою оригіналу декларант до митного оформлення не долучав, оскільки продавцем було надано вказаний лист одразу на двох мовах, тому позивачем було долучено лист на українській мові, який викладений на бланку, що не заперечується відповідачем, який містить підпис та печатку продавця, а отже є таким, що має юридичну силу.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови оплати стосуються взаємовідносин продавця та покупця, відтак не можуть впливати на визначення митної вартості товару.
Щодо розбіжностей по зазначенню місця завантаження товару, суд виходить з наступного.
У наданій до митного оформлення копії експортної митної декларації Туреччини, у графі 27 «місце завантаження» та 30 «місцезнаходження товару» вказано м.Гебзе, Туреччина, проте у довідці перевізника місцем завантаження вказано м.Стамбул, Туреччина, що дає підстави вважати, що до митної вартості можливо не включені витрати на транспортування товарів від м. Гебзе до м. Стамбул.
Митна декларація країни відправлення заповнюється відправником товару (продавцем) та можливо продавцем при заповненні декларації була допущена технічна помилка.
Проте, наявність технічної помилки в документі та зміст помилково відсутньої інформації не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що в ньому міститься.
Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі №460/2674/20.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Карвей» під час проведення консультації митним органом на вказане зауваження було надано лист від 16.08.2023 вих. №16/08-02, в якому повідомлялося, що згідно інвойсу товар відвантажувався з м.Стамбул, Туреччина.
Всі витрати по транспортуванню вказані в довідці та рахунку перевізника, інших витрат у декларанта не було, а отже зауваження відповідача в цій частині зводяться лише до припущень.
При цьому, митний орган в рішенні посилається на обставини, які не стосуються числового значення заявленої митної вартості, оскільки у частині 1 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Щодо визначення експедиційної винагороди у рахунку ЕК-155/176 від 04.08.2023 лише по території України та не розподілення винагороди на весь маршрут транспортування, суд виходить з наступного.
Згідно пунктів 2-3 частини 11 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: витрати на транспортування після ввезення; податки, які справляються в Україні.
Таким чином, винагорода експедитора на території України, яка виділена окремо від ціни на послуги ТЕО - не входить в транспортні витрати, які включаються до складу митної вартості товару.
Всі витрати на транспортно-експедиційні послуги понесені до митного кордону України були враховані під час визначення митної вартості товару, документально підтверджені та піддаються обчисленню.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені зауваження митниці не можуть слугувати підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Щодо доводів про наданий прайс-лист б/н від 04.08.2023, який містить інформацію на обмежений асортимент (виключно асортимент інвойсу), не містить: дати прийняття цін, термін на який встановлено ціни, умов поставки та продажу, тому не відповідає такому поняттю, суд виходить з наступного.
У постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вказана вимога митного органу не відповідає положенням частини 3 статті 53 Митного кодексу України.
Дослідивши матеріали справи та аргументи сторін, суд вважає, що зазначені висновки відповідача є помилковими та не можуть слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем надано всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, які необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.
Натомість всупереч частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Умовами частини другої статті 57 Митного кодексу України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 Митного кодексу України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).
Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд зазначає, що досліджені судом первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що в своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення митного органу є необґрунтованим, висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.
З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів №UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155 від 16.08.2023 року є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 3780,50 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Банк Кредит Дніпро" №2095 від 24 жовтня 2023 року.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 134 КАС України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Герман Марини Миколаївни №4898 від 27 березня 2012 року;
- копію довіреності №5 від 23 червня 2023 року;
- копію договору про надання правової допомоги №01-02-10/23 від 02 жовтня 2023 року;
- копію акту прийому-передачі наданих послуг від 24 жовтня 2023 року, за договором про надання правової допомоги №01-12-06/23 від 12 червня 2023 року;
З наданих документів вбачається, які саме дії виконувала адвокат при підготовці позовної заяви та супроводженні справи.
Митниця звертає увагу суду на те, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
Відтак, оцінюючи зміст даного позову, митний орган і суд позбавлені можливості перевірити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та зазначенню справи.
До того ж, дана справа є типовою справою в категорії «митні спори» та не передбачає великих затрат ні за об`ємом документів, ні за витраченим часом.
Суд, призначаючи справу до розгляду в прядку спрощеного позовного провадження дійшов висновку про те, що дана справа є справою незначної складності (малозначна справа), тобто такою, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного становлення її обставин.
Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Визначаючись з відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Карвей» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UА110110/2023/300032/1 від 16.08.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000155 від 16.08.2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник