Справа № 580/11698/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року справа № 580/11698/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в проведенні ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням 5 відсотків унаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ. Розмір пенсії обчислено у розмірі 50% сум грошового забезпечення. Звернув увагу, що згідно свідоцтва про хворобу від 07.06.2010 № 173 військово-лікарською комісією позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, у зв`язку із чим позивач зазначає, що у нього з 01.01.2016 виникає право на включення 5% до розрахунку уже призначеної пенсії за вислугу років, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. Натомість відповідач відмовив у перерахунку, зазначивши про обмежену придатність позивача та не встановленням рішенням комісії непридатності позивача до служби в поліції.

Ухвалою від 11.12.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.12.2023 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що оскільки позивач звільнений зі служби не у відставку, а у запас у зв`язку з хворобою, то відповідно до норм чинного законодавства він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яка призначається лише особам, звільненим у відставку за віком або станом здоров`я. Крім того, вказала, що оскільки позивач звільнений на підставі п. 64 б Положення № 114 в запас з постановкою на військовий облік та є особою, яка відповідно до свідоцтва про хворобу № 613 обмежено придатна до військової служби у воєнний час, то дія приписів пункту а статті 13 Закону № 2262-ХІІ якими передбачено призначення пенсії у розмірі 55 відсотків від грошового забезпечення на нього не розповсюджується, оскільки він не є особою, яка звільнена у відставку. При цьому, внесені 01.01.2016 до вказаної норми Закону № 2262-ХІІ зміни, а саме: після слів за станом здоров`я доповнення його словами особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію не має жодного відношення до позивача, з огляду на те, що вказані зміни обумовлені прийняттям 02 липня 2015 року ЗУ Про Національну поліцію № 580-VIII та відповідно необхідні були для врегулювання питання щодо призначення розміру пенсійного забезпечення особам звільнених саме зі служби в поліції.

Окрім того, відповідач наголосив, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 звільнений зі служби наказом Міністра внутрішніх справ України від 26.04.2010 №719 о/с за п. 64 Ж за власним бажанням. Наказом від 23.06.2010 № 1108 о/с унесено зміни до пункту наказу від 26.04.2010 № 719 в частині звільнення з ОВС підполковника міліції ОСОБА_1 старшого слідчого в ОВС відділу контролю за розслідуванням злочинів, учинених ОЗГ і ЗО СУ ГУБОЗ МВС України. Уважати його звільнення у запас за п 64 б (через хворобу).

Відповідно до протоколу призначення пенсії від 11.08.2010 (а.с. 26) позивач з 27.04.2010 перебуває на обліку у Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до положень Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Розмір пенсії призначено у обсязі 50% сум грошового забезпечення.

Позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням 5 відсотків грошового забезпечення, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідач направив на адресу позивача лист від 21.11.2023 № 15483-15332/К-03/8-2300/23, в якому зазначив, що згідно з пунктом 2 статті 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Оскільки, згідно з наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 26.04..2010 № 719 о/с позивач звільнений у запас за ст. 64 п. б через хворобу і маєте 20 років загальної вислуги, пенсію обчислено із дати її призначення, 27.04.2010, у розмірі 50% грошового забезпечення. Зауважено, що відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 07.06.2010 № 173 позивач обмежено придатний до військової служби. Рішенням комісії не встановлено, що позивач непридатний до служби в поліції, у зв`язку із чим зазначено про відсутність підстав для перерахунку розміру пенсії позивача з урахуванням 5% суми грошового забезпечення.

Дії Головного управління щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до п. а ст. 13 Закону № 2262-XII (у редакції чинній із 01.01.2016) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт а статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до абз. 2 п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію (у редакції згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VІІІ) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені Законом України Про Національну поліцію для колишніх поліцейських.

Суд зазначає, що з урахування вищевказаних положень абз. 2 п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію (у редакції згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VІІІ), правила пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб поширюють свою дію на позивача.

Суд встановив, що позивача звільнено зі служби з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 б Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

Питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ були врегульовані також Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі Порядок № 85), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85.

Підпунктом 1.63.5. пункту 1.63. Порядку № 85 встановлено, що за результатами медичного огляду ВЛК виносять постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, з формулюванням: Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до підпункту 1.117.1 пункту 1.117. Порядку № 85 свідоцтво про хворобу у мирний час складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров`я.

Отже, суд вважає, що юридично визначальним у спірних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту Порядку № 85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу, хоча формулювання непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини першої ст. 77 Закону України Про Національну поліцію непридатність до служби в поліції.

Однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності до подальшої служби через хворобу.

Посилання відповідача на те, що підставою для призначення пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення у разі звільнення у відставку за станом здоров`я є рішення медичної комісії про непридатність до служби саме в органах поліції, проте у свідоцтві про хворобу позивача відсутня інформація про непридатність до служби в поліції суд вважає необґрунтованим, оскільки свідоцтво про хворобу позивача від 07.06.2010 № 173 відповідає вимогам Положення № 85. Відповідно до пункту а частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ підставою для призначення відповідачем пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, що викладена у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 461/1316/17.

Разом з тим, відповідач, всупереч пункту а частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб здійснив обчислення пенсії у меншому розмірі, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління щодо не здійснення нарахування та невиплати позивачу з 01.01.2016 пенсії у розмірі 55% сум грошового забезпечення.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, для належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області здійснити позивачу з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, виходячи з 55% сум грошового забезпечення.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що під час відкриття провадження у справі суддя з`ясував, що позивач подав адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з моменту отримання листа відповідача від 21.11.2023.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсії у розмірі 55% сум грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України № 2262-XII від 09.04.1992 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виходячи з 55% сум грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 10.01.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК