Справа № 380/15107/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 рокусправа № 380/15107/23
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами :

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути питання щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до заяви від 18.05.2023, з врахуванням страхового стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2010 року №2050-111;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дня її призначення з 07.04.2017 року відповідно до заяви від 18.05.2023 року, з врахуванням страхового стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 року в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, виплатити різницю між розміром перерахованої пенсії та розміром пенсії призначеної без врахування стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 року, згідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2010 №2050-111.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що не врахування до страхового стажу період роботи у ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016, у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків підприємством, є протиправним, оскільки, застрахована особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством на якому вона працює, наявні матеріали підтверджують перебування позивача в трудових відносинах з ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» у період часу з 29.11.2012 по 07.11.2016.

Ухвалою від 06.07.2023 позовну заяву залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору.

Ухвалою від 24 липня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав до суду відзив на позов в якому заперечує, щодо позовних вимог. По суті позовних вимог вказує, що в базі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за період роботи позивача з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», тому підстав для врахування їх при призначенні пенсії не було.

Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_1 18 травня 2023 року звернувся до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в якій просив зарахувати період роботи на ПАТ «ДЗАК» з 29.11.2012 по 07.11.2016 до страхового стаду та перерахувати розмір пенсії відповідно до вимог згідно статті 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-1V, додавши відповідні судові рішення.

Відповідачем на звернення позивача від 18.05.2023 надано відповідь №14509-14239/3-52/8-1300/23 від 01.06.2023 відповідно до якої до страхового стажу позивача не враховано період роботи у ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016, оскільки, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату страхових внесків за зазначений період.

Вказав, що дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подаються страхувальниками до органів податкової служби. Відповідальним за правильність заповнення звіту є страхувальник. Застрахована особа, має право вимагати від страхувальника достовірного та своєчасного подання первинних та корегуючи відомостей паро себе стосовно персоніфікованого обліку, в тому числі за рішенням суду.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058 - IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі - Закон №1058) є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Статтею 62 Закону №1058-IV встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Судом встановлено, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.12.1979, а саме з 29.11.2012 по 07.11.2016 у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату внесків.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Суд встановив, що згідно довідки від 15.01.2015 № 13 заборгованість ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати становить 31252,55 грн за період з листопада 2012 року по листопад 2014 року.

Судом також встановлено, що згідно судового наказу від 28.06.2015 у справі №442/636/15ц підлягає стягненню з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_1 31252,55 грн заборгованості.

Згідно довідки від 02.12.2015 № 1106 заборгованість ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати становить 8739,16 грн за період з грудень 2014 року по липень 2015 року.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2016 у справі № 442/425/16, з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість заробітної плати 8739,16 грн.

Відповідно до довідки від 27.05.2016 № 270 заборгованість ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати становить 5950,83 грн за період з листопад 2015 року по квітень 2016 року.

Суд також встановив, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2016 у справі № 442/4203/16-ц, з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість заробітної плати 5950,83 грн.

Відповідно до довідки від 20.10.2016 № 159 заборгованість ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати становить 6393,35 грн за період з травень 2016 року по серпень 2016 року.

Згідно судового наказу від 26.12.2016 у справі №442/8168/16-ц підлягає стягненню з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_1 6393,35 грн заборгованості.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.

З огляду на наведене, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Позивач не повинний відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) /п.14/, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, які, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки з наявних у справі письмових доказів встановлено, що з 29.11.2012 по 07.11.2016 позивач працював в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, встановлено нараховану заробітну плату, на яку в свою чергу нараховуються страхувальником страхові внески, тому у відповідача були відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період його роботи.

Крім того, в трудовій книжці міститься посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, що також долучені до матеріалів справи, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву щодо їх достовірності.

При цьому зазначені записи в трудовій книжці позивача в установленому порядку недійсними не визнані.

Тобто трудова книжка містить необхідні дані для підтвердження наявності у позивача трудового стажу.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано період роботи позивача в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що за заявою позивача від 18 травня 2023 року про зарахування періоду роботи на ПАТ «ДЗАК» з 29.11.2012 по 07.11.2016 до страхового стаду та перерахування розміру пенсії відповідно до вимог згідно статті 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV, відповідач не прийняв рішення, а розглянув подану заяву як звернення та відмовив позивачеві листом.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вирішити питання, щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до заяви від 18.05.2023, з врахуванням страхового стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2010 року №2050-111 та перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дня її призначення з 07.04.2017 року відповідно до заяви від 18.05.2023 року, з врахуванням страхового стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 року в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, виплатити різницю між розміром перерахованої пенсії та розміром пенсії призначеної без врахування стажу за періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 року, згідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2010 №2050-111, є передчасними і не підлягають задоволенню, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» з 29.11.2012 по 07.11.2016 та перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до заяви від 18.05.2023 з врахуванням страхового стажу за період роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) вирішити питання, щодо зарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_2 ) до страхового стажу періоду роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів, перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до заяви від 18.05.2023, з врахуванням страхового стажу за період роботи з 29.11.2012 по 07.11.2016 в ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти рішення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок).

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.01.2024.

СуддяКоморний Олександр Ігорович