Справа № 280/8285/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 січня 2024 року Справа № 280/8285/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (69105, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ) про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електроний суд» надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач), представник ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, відповідно до змісту якої позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.09.2023 №536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)»;

стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Запорізької міської ради (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код 02140892) усі судові витрати.

Позовну заяву мотивовано тим, що 26.09.2023 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради винесено рішення № 536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою пункту за адресою: вул. Запорізька, 6 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)», відповідно до якого відповідачем вирішено усунути наслідки порушення Правил шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка встановлена без відповідних дозвільних документів. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що не відповідач не наділений повноваженнями на винесення рішень щодо демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Крім того, знесення тимчасових споруд має відбуватись виключно за рішенням суду. Також, як станом на день винесення оскаржуваного рішення, так і станом на день подання позовної заяви дозвільний документ паспорт прив`язки № НОМЕР_3 є діючим, а тому підстави для демонтажу тимчасової споруди відсутні. Виконавчим комітетом ЗМР зроблено помилкові висновки щодо відсутності дозвільних документів на об`єкт, внаслідок чого винесено протиправне рішення. Позивач просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено проведення підготовчого засідання на 07 листопада 2023 року о 12:00 год.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.10.2023 заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, зупинено дію рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.09.2023 № 536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» до набрання законної сили рішення по даній справі, заборонено Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради (ідентифікаційний код 44921382), Районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (ідентифікаційний код 37573707) та іншим особам вчиняти дії щодо демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, розташованої за адресою АДРЕСА_3 до набрання законної сили рішення по даній справі.

01 листопада 2023 року до суду засобами системи «Електроний суд» надійшов відзив Виконавчого комітету Запорізької міської ради на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позову та вказує, що рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» від 26.09.2023 №536/11 є таким, що відповідає нормам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», оскільки воно ґрунтується на тих нормах та засадах, що передбачені чинним законодавством. Також, відповідач вважає хибними аргументи позивача з приводу того, що станом на станом на день винесення оскаржуваного рішення, так і станом на день подання позовної заяви дозвільний документ паспорт прив`язки № НОМЕР_3 є діючим, а тому підстави для демонтажу тимчасової споруди відсутні. Так, наказом Департаменту від 27.04.2021 №33р паспорт прив`язки ТС-О-057/1474 від 05.12.2017 анульовано, з підстав недотримання вимог паспорту прив`язки ТС при встановленні по АДРЕСА_3 . Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкладено підготовче засідання у справі на 21.11.2023 о 10:30 год.

Протокольною ухвалою суду від 21.11.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі строком на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.12.2023 о/об 11:30 год.

20 листопада 2023 року відповідачем до суду засобами системи «Електроний суд» надано додаткові пояснення в яких останній вказує на те, що після подання відзиву, відповідачу стало відомо, що 01.11.2023 Третім апеляційним адміністративним судом було винесено постанову у справі № 280/2998/23 за результатом розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 в адміністративній справі № 280/2998/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради №33р від 27.04.2023 «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474». За результатами розгляду справи наказ від 27.04.2023 за №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрований в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474» було визнано рішеннями судів законним та обґрунтованим, й не було скасовано. Відповідач вказує, що враховуючи вищевикладене, оскаржуване в даній справі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» від 26.09.2023 №536/11 прийнято на законних підставах, в межах повноважень та у відповідності до положень Конституції та Законів України, адже на момент винесення даного рішення діючим наказом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2021 №33р паспорт прив`язки ТС-О-057/1474 від 05.12.2017 було анульовано.

Протокольною ухвалою суду від 12.12.2023 закінчено підготовче провадження у справі № 280/8285/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.01.2024 об 11:30 год.

Також, 12.12.2023 відповідачем до суду засобами системи «Електроний суд» додатково надано пояснення в яких відповідач наголошує на законності оскаржуваного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» від 26.09.2023 №536/11 з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Представником позивача 09.01.2024 засобами системи «Електроний суд» подану до суду додаткові пояснення у справі в яких представник вказує, що 27.04.2023 Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради дійсно винесено наказ № 33р від 27.04.2023 «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474». Даний наказ оскаржувався позивачем в межах справи №280/2998/23. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2023 вжито заходи забезпечення позову: зупинено дію Наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 за № 33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, заборонено Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради та будь-яким іншим особам демонтувати тимчасову споруду, яка належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Ухвалою суду від 03.07.2023 встановлено, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі № 280/2998/23. Рішення суду від 03.07.2023 у справі № 280/2998/23 набрало законної сили лише 01.11.2023. Таким чином, на день винесення оспорюваного у даній справі рішення, паспорт прив`язки ТС-0-057/1474 був діючим.

Представником відповідача 09.01.2024 подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечувала.

Ухвалою суду від 09.01.2024 вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради прийнято наказ від 27.04.2023 №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі № 280/2998/23 заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: зупинено дію Наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 за №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, заборонено Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради та будь-яким іншим особам демонтувати тимчасову споруду, яка належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Актом обстеження Установи «Інспекція з благоустрою міста Запоріжжя» Запорізької міської ради території 0065 від 09.06.2023 виявлено факт розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Наказом Департаменту від 27.04.2023 за №33р паспорт прив`язки ТС, зареєстрований в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474 анульовано з підстав недотримання вимог паспорту прив`язки ТС при встановленні по АДРЕСА_3 . Таким чином, наявні порушення законодавства у сфері благоустрою. Запропоновано усунути порушення типових правил благоустрою шляхом демонтажу (транспортування) об`єкта тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності встановлена без відповідних дозвільних документів у встановленому порядку, винести питання на розгляд Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі № 280/2998/23 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суду від 03.07.2023 у справі № 280/2998/23 скасовано заходи забезпечення позову у справі №280/2998/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування наказу. У зазначеній ухвалі вказано, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі №280/2998/23.

Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення від 26.09.2023 № 536/21 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 № 0065)» яким вирішено усунути наслідки порушень Типових Правил шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою АДРЕСА_3 . Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання. Під демонтажем необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення об`єкту, розміщеного без відповідних дозвільних документів, а також майна, що знаходиться в цьому об`єкті, від місця його розташування або основи, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, тощо.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі № 280/2998/23 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 року залишено без змін.

Також, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі № 280/2998/23 залишено без задоволення апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV).

Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

За змістом частини другої статті 21 Закону №2807-IV, яка наводить перелік елементів (частин) до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено ст. 14 вищезгаданого Закону № 2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються тa затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної Політики у сфері житлово-комунального господарства.

Правила включають, зокрема, порядок розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності; порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (п.п. 1, 7, 8 ч. 2 ст. 34 Закону 2807-IV).

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні ч. 1 ст. 12 Закону №2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон №3038-VI) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до приписів частин першої - другої статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Правила включають, зокрема порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

Запорізькою міською радою 17.03.2023 прийнято рішення № 104 «Про Правила благоустрою території міста Запоріжжя» в якому вирішила керуватись у місті Запоріжжі Типовими правилами благоустрою території населеного пункту, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 № 310, та визначити їх обов`язковими для виконання на території міста Запоріжжя всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, органами самоорганізації населення, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства; скасувати рішення міської ради від 22.06.2011 № 41 «Про Правила благоустрою території міста Запоріжжя» та від 27.07.2022 № 59 «Про внесення змін до Правил благоустрою території м. Запоріжжя, затверджених рішенням Запорізької міської ради від 22.06.2011 № 41 «Про Правила благоустрою території міста Запоріжжя» (зі змінами)».

Типові правила благоустрою території населеного пункту затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 №310 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18.12.2017 №1529/31397.

Відповідно до статей 38, 40 Закону №3038-VI контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів. Самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 2807-IV органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Відповідно до статті 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону 2807-IV.

Аналізуючи вище приведене законодавство, суд приходить до висновку про те, що, в межах своїх повноважень орган місцевого самоврядування має право здійснювати дії з демонтажу, які є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту; при цьому орган місцевого самоврядування та його виконавчі органи мають повноваження, зокрема, перевіряти дотримання вимог законодавства при встановленні (спорудженні) тимчасових споруд, у тому числі наявність/відсутність правовстановлюючих документі.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений «Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068; далі - Порядок №244).

Згідно пп. 2.1 п. 2 Порядку №244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Відповідно до пп. 2.30 п. 2 Порядку №244, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така споруда підлягає демонтажу.

За приписами пп. 2.31 п. 2.31 Порядку №244, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Статтею 38 Закону № 3038-VI передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Проведенню демонтажу тимчасової споруди передує відповідна процедура, яка включає проведення обстеження території розміщення тимчасової споруди та складання акту обстеження із зазначенням виявлених порушень, винесення припису з вимогою демонтажу самочинно встановленої тимчасової споруди у письмовій формі, в якому встановлюється термін для усунення виявлених порушень. При цьому, підставами для винесення припису про здійснення демонтажу тимчасової споруди є її самовільне розміщення, тобто розміщення за відсутності проектно-дозвільної документації, а саме: її відсутності, анулювання дії або закінчення строку дії паспорту прив`язки. Відповідний припис має бути вручений власнику тимчасової споруди у встановленому порядку.

Демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у приписі строк або якщо власник невідомий.

Демонтаж споруд без дотримання чіткої правової процедури встановлення їх незаконного розміщення не узгоджується з конституційним принципом захисту права власності і мирного володіння майном, яке презюмується.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 29.12.2021 у справі №826/4615/18, від 18.05.2022 у справі №826/10228/17, від 29.09.2022 у справі №826/734/17, 26.10.2022 у справі №826/12385/16, від 07.12.2022 у справі №826/18569/16, від 02.02.2023 у справі №826/4473/18 та інших, відзначав, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, спрямованих на встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.

Демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, націлених на достеменне встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.

Демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у приписі строк або якщо власник невідомий. При цьому, самочинно зведеною тимчасова споруда вважається у тому разі, якщо відсутні дозвільні документи, визначені законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення стало те, що паспорт прив`язки на тимчасову споруду по продажу товарів народного споживання, виданий 05.12.2017 ФОП ОСОБА_1 та зареєстрований у містобудівному кадастрі за № ТС-Д-057/1474, анульований наказом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 № 33р, внаслідок чого, відповідач вважає, що відповідна тимчасова споруда розміщена з порушенням Типових правил благоустрою території населеного пункту та чинного законодавства в частині розміщення тимчасової споруди без відповідних дозвільних документів, а тому підлягає демонтажу.

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі № 280/2998/23 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову: зупинено дію Наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 за №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, заборонено Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради та будь-яким іншим особам демонтувати тимчасову споруду, яка належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі № 280/2998/23, яким відмовлено у задоволенні позову про скасування Наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 за №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474, набрало законної сили 01.11.2023.

Відтак, оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.09.2023 №536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» було зупинено дію наказу Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 27.04.2023 за №33р «Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого в містобудівному кадастрі від 05.12.2017 за номером ТС-О-057/1474», висновки відповідача про те, що позивачем розміщено тимчасову споруду без відповідних дозвільних документів, були безпідставними.

Також, судом взято до уваги, що згідно паспорту прив`язки на тимчасову споруду по продажу товарів народного споживання, виданого 05.12.2017 ФОП ОСОБА_1 та зареєстрованого у містобудівному кадастрі за № ТС-Д-057/1474, він дійсний до 03.07.2022.

Проте, у відповідності до пп. 5 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану» строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування, а періодичні, чергові платежі за ними відстрочуються на строк, зазначений у цьому підпункті (крім строку дії ліцензій у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор та плати за такі ліцензії).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, затвердженими відповідними законами України дія воєнного стану продовжувалася та діє на теперішній час.

Крім того, ч. 21 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначено, що документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність на момент прийняття Виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення від 26.09.2023 №536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: вул. Запорізька, 6 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» підстави для демонтажу тимчасової споруди.

За наведеного вище суд доходить висновку, що відповідачем не дотримано процедури, встановленої для демонтажу тимчасової споруди. Прийняття Виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення від 26.09.2023 №536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: вул. Запорізька, 6 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)» є грубим порушенням частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таке рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає положенням частини 2 статті 2 КАС України за критеріями обґрунтованості, добросовісності, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів частини третьої статті 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 489,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач просить суд стягнути з відповідача усі судові витрати та вказує орієнтовний розмір витрати на правничу допомогу 10 000 грн.

Проте, документів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу позивачем не надано.

З огляду на це, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Також на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, та постановах Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №440/7120/20, від 19.05.2022 у справі №440/4186/19, від 09.06.2022 у справі №120/3521/20-а, від 22.08.2023 у справі №380/7394/21 та інших.

В зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (69105, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.09.2023 №536/11 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: АДРЕСА_3 (на підставі акту від 09.06.2023 №0065)».

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Запорізької міської ради (проспект Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код 02140892) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3 489,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 січня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз