Справа № 420/26052/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

08 січня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Іванова Е.А.,

за участі : секретаря Сідлецької А.П., представника відповідача Головко Н.В..

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції заяву про залишення позову без розгляду та заяву про поновлення строку по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26.09.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у відповідності до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 10 травня 2022 року в сумі 95357,14 (дев`яносто п`ять тисяч триста п`ятдесят сім гривень 14 коп.) гривень.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року судом розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

20.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовом, у якому як на підставу для поновлення строку представник посилається, на те, що до 19.07.2022 року КЗпП не обмежував будь яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому грошової винагороди, але після цього діяв карантин встановлений КМУ, на період якого строки встановлені ст.233 КЗпП продовжувались до його відміни, який був відмінений з 01.07.2023року. Після набрання законної сили рішення суду по справі №420/126/23 в період з 11.05.2023 року по 24.07.2023 року відповідач перерахував позивачу стягнутий судом середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 72162,90грн. та після повного виконання рішення суду 12 вересня 2023 року звернулась до відповідача з заявою щодо виплати суми додаткової винагороди на яку отримала відповідь від 27.09.2023 року, що з даним питанням вона вже зверталась у 2022 році та їй була на нього надана відповідь, а тому так як не була ознайомлена з наказом на призначення або у відмові нарахувати додаткову винагороду її не ознайомлювали тому не пропустила строк звернення до суду.

11.12.2023 та 06.12.2023 року до суду від відповідача надійшли заяви однокового змісту про залишення позову без розгляду через пропуск строку, з підстав того, що ще в травні 2022 року позивач зверталась до відповідача через Національну поліцію України щодо невиплати їй додаткової винагороди, та їй була надана відповідь про відмову, а тому в грудні 2022 року вона звернулась до суду з позовом по справі №420/126/23 у якій просила суд стягнути на її користь додаткову винагороду за даний період, та потім змінила ці вимоги, та вже після поновлення її на посаді в липні 2023 року їй були виплачені усі кошті за рішенням суду, а тому пропустила строк звернення до суду.

Суд враховує, що в прохальній частині позовної заяви (в предметі позову) позивач не оскаржує відмову відповідача у нарахуванні та виплаті їй додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24 лютого до 31.05.2022 року, а ставить питання визнання саме протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за спірний період та зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду.

Та з позову вбачається, що про те, що їй не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода позивач була обізнана ще в травні 2022 році, про що свідчить її звернення до Національної поліції України в травні 2022 року та зміст її позову по справі №420/126/23 у якому вона просила стягнути з відповідача цю додаткову винагороду з 24.02.2022 року, але надалі подала до суду змінений позов без цих вимог.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним місячним строком, визначеним у абз.2 частині 2 статті 122 цього Кодексу.

Водночас, у зазначених положеннях Кодексу адміністративного судочинства України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

У даній справі при вирішення питання строку звернення до суду застосуванню підлягає ст. 233 КЗпП, відповідно до якої, для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 400/5692/22 зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що про порушення своїх прав позивач дізналась після отримання відповіді у вересні 2023 року, так як те що їй не нараховувалась щомісячно додаткова винагорода в лютому, березні, квітні, травні 2022 року вони знала, вже після не отримання цих коштів на картку у 2022 році, через що саме в травні 2022 році позивач зверталась до Національної поліції України щодо неотримання додаткової винагороди, та на що як вона стверджує не отримала відповіді від відповідача, проте вона не зверталась до відповідача весь цей час, щодо не надання їй відповіді на її звернення в травні 2022 року, що свідчить про байдужість до вирішення цього питання з її сторони.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 29.09.2023, заявив позовні вимоги щодо оскарження бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті додаткової винагороди із 24.02.2022, по 31.05.2022року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.».

Посилання позивача на отримання листа відповідача у вересні 2023 року у відповідь на її рапорт про виплату додаткової винагороди не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання винагороди і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Позивачем не надано належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущений з поважних причин.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже позивачу відповідно до ст. 123 КАС України необхідно звернутися до суду з обґрунтованою заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даними вимогами, зазначивши інші причини, які перешкоджали вчасно звернутися до суду із даними вимогами.

Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин позов має бути залишений без руху, а позивачу наданий термін для усунення недоліків позовної заяви.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що у разі своєчасного виконання ухвали суду, та направлення необхідних документів засобами поштового зв`язку, позивачу, з метою попередження повернення судом позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху, необхідно завчасно повідомити суд відповідними засобами зв`язку (телефон, факс, електрона пошта, тощо) про надіслання матеріалів, оскільки згідно з п.1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013року №958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 року за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2; у межах області та між обласними центрами України - Д+3, пріоритетної - Д+1, де Д день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 160, 161, 169, 171 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою та повідомити позивача про необхідність протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху вказати інші підстави для поновлення строку, та роз`яснити, що у разі якщо підставі вказані у заяві будуть визнані судом неповажними суд залишає позовну заяву без розгляду відповідно до приписів ч. 3 ст. 123 КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 10.01.2024року.

Суддя Іванов Е.А.