Справа № 200/2696/23
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

10 січня 2024 року Справа №200/2696/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 11.07.2019 року по 30.04.2023 року на суму пенсії 102199,54 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 11.07.2019 року по 30.04.2023 року на суму пенсії 102199,54 грн відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 200/2696/23 залишено без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року у справі № 200/2696/23. Залишено без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року у справі № 200/2696/23.

01 грудня 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яка обґрунтована тим, що на виконання рішення відповідачем надано розрахунок компенсаційної виплати, проте зазначений розрахунок здійснено виключно за квітень 2023 року. Зазначила, що в діях відповідача містяться ознаки дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, яке набрало чинності. Просила зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/2696/23, в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

05 січня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання рішення.

Розглянувши заяву позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення ухвалюється судом іменем України та є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначені ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення вказаної статті не визначають умови, за яких суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Очевидно, що такими умовами можуть бути невиконання, виконання не у повному обсязі або не у спосіб встановлений судом судового рішення всупереч вимог Конституції та Закону.

У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок невиконання рішення в добровільному порядку. Також, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.

Окрім того, позивач не навів належних та достатніх обґрунтувань щодо того, що рішення суду не буде фактично та в повному обсязі виконане в ході виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження ще не є відкритим.

Будь-яких інших підстав в обґрунтування встановлення судового контролю представником позивача не наведено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зазначені процесуальні дії щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, враховуючи не наведення обґрунтованих підстав та не надання доказів на обґрунтування заяви про встановлення судового контролю, зокрема що свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі, враховуючи те, що виконавче провадження ще не є відкритим, а також беручи до уваги, що встановлення такого контролю є правом суду, а не його обов`язком, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Більш того, до заяви про встановлення судового контролю та надання звіту про виконання судового рішення позивачем не надано доказів закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 статті 39 Закону України « виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» визначає процедуру виконання рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, яка за своїм змістом є подібною до судового контролю, про встановлення якого поданий цей позов. При цьому процедури у разі невиконання рішення, визначені в статті 63 зазначеного Закону та в статті 382 КАС України, є тотожними.

В контексті викладеного, суд зазначає, що в заяві ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності потреби встановлення судового контролю наведена в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04.10.2019 року у справі № 826/6528/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Стосовно стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає декілька стадій судового процесу, зокрема серед інших слід виокремити стадію судового розгляду, яка передбачає судовий розгляд справи по суті позовних вимог у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій та стадію розгляду питань пов`язаних з виконанням судових рішень.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 2 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

З наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що судові витрати на правничу допомогу, можуть бути стягнуті судом на стадії розгляду судової справи під час прийняття рішення за результатами розгляду справи по суті або шляхом ухвалення додаткового судового рішення, у разі якщо питання щодо судових витрат не було вирішено судом під час судового розгляду справи.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Отже, заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №200/2696/23, подана під час виконання судового рішення та відповідно пов`язана з процесуальними питаннями виконання судового рішення, а не судового розгляду справи, тому у суду відсутні підстави для стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, пов`язаних із розглядом заяви, поданої у порядку встановлення судового контролю, оскільки такі витрати не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи у суді у розумінні статей 132, 241 КАС України, оскільки судовий розгляд справи № 200/2696/23 був завершений прийняттям судових рішень судом першої та апеляційної інстанцій, водночас, подана заява стосується стадії виконання зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 294, 370, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - залишити без задоволення.

Ухвала складена та підписана 10 січня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Троянова