Справа № 620/15163/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року Чернігів Справа № 620/15163/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Керівника Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2024 площею 0,1 га, за Чернігівською обласною державною (військовою) адміністрацією як земель державної власності з визначенням категорії земель історико-культурного призначення;

зобов`язати відповідача вчинити дії щодо проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2024 площею 0,1 га, за Чернігівською обласною державною (військовою) адміністрацією як земель державної власності з визначенням категорії земель історико-культурного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що земельні ділянки, на яких розташована пам`ятка археології, є об`єктом обмеженим у цивільному обороті, оскільки можуть перебувати виключно у державній власності. Реєстрація права власності на вищевказані земельні ділянки за Управлінням Держгеокадастру не в повній мірі поновлює порушене право держави.

Суд ухвалою від 14.11.2023 відкрив провадження у справі та призначив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Одночасно, встановив відповідачу строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що повернення земельних ділянок у державну власність і реєстрація права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області забезпечує відновлення правового режиму земельних ділянок, на яких розташована пам`ятка археології - земельні ділянки перебувають у державній власності, адже діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані лише форму власності державну, при цьому закон не визначає виду цільового призначення земельних ділянок, на яких вони розташовані.

Також вказує, що Земельним кодексом України чітко встановлено, що розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. З огляду на вказане саме Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, а не Чернігівська обласна державна адміністрація є органом уповноваженим від імені держави розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення. На даний час цільове призначення та категорію спірних земельних ділянок не змінено у встановленому порядку, а тому в обласної державної адміністрації відсутні підстави вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації права власності за Чернігівською обласною державною адміністрацією земельних ділянок сільськогосподарського призначення як земель державної власності з визначенням категорії земель історико-культурного призначення.

Тільки за наявності рішення відповідного органу - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу реалізує повноваження по розпорядженню земельними ділянками сільськогосподарського призначення) про зміну категорії земель та/або виду цільового призначення Чернігівська обласна державна адміністрація згідно вимог чинного законодавства зможе зареєструвати право власності держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наголошує, що земельні ділянки, на яких розташована пам`ятка археології, є об`єктом обмеженим у цивільному обороті, оскільки можуть перебувати виключно у державній власності. З огляду на те, що спірні земельні ділянки перебувають за межами населеного пункту та належать до земель історико-культурного призначення, оскільки вказані землі розташовані в межах пам`ятки археології місцевого значення «Підкова» (Лук`янцов Бугор), (4026-Чр), повноваженнями на розпорядження ділянками, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація, а не Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як зазначає представник відповідача. Також звертає увагу, що відомості про цільове призначення спірних земельних ділянок суперечать правовому режиму ділянок як таких, що належать до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянках пам`ятки археології. Вказує, що не оформлення права власності на земельні ділянки може призвести до зміни зовнішнього вигляду пам`ятки археології, втрати її матеріальної автентичності, загрози руйнування.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких він наголошує, що земельні ділянки, які розташовані у межах території пам`ятки (в тому числі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Підкова» (Лук`янцов Бугор), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е., сер. І тис. (№4026-Чр), незалежно від їх цільового призначення можуть використовуватись з врахуванням обмежень, внесених до Державного земельного кадастру, згідно з вимогами чинного законодавства України. Тому використання землі з урахуванням обмежень забезпечить збереження пам`яток, які на ній розташовані. Також вказує, що відповідно до норм Земельного кодексу України Чернігівською обласною державною адміністрацією забезпечується виключно реалізація повноважень по розпорядженню землями державної власності на підставах та у порядку, встановленому Земельним кодексом України. Земельним кодексом України чітко встановлено, що розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, якими є спірні земельні ділянки, здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, а не обласна державна адміністрація.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі №748/1536/20, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 25.01.2023, частково задоволено позовні вимоги Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, витребувано на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031, та у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:2024, які розташовані на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

У задоволенні позовної вимоги про поновлення у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008, площею 2 га, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району та області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.09.2019 №25-6089/14-19-сг ОСОБА_3 , відмовлено з причин протиправності зазначеного наказу, який, згідно рішення суду, не міг породжувати правових наслідків.

Відповідно до вказано рішення, судом встановлено, що 04.09.2019 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області видано наказ №25-6089/14-19сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. Надано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:000:2008) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

21.09.2019 між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого остання набула у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, Седнівська селищна рада, площа 2,0000 га, з яких: 2,0000 га - сіножаті, кадастровий номер :07:000:2008.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030,:07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028,:07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031, :07:000:2024 були зареєстровані в Державному земельну кадастрі на підставі документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначені землі були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 , окрім земельної ділянки з кадастровим №:07:000:2024, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за реєстровим № 1835 від 13.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В.

Також встановлено, що вищезазначені землі, окрім земельної ділянки з кадастровим № :07:000:2031, потрапляють у межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Підковка» ( ОСОБА_4 ), V- ІІ тис. до н.е., VII-III ст. до н.е., сер. І тис. (№4026-Чр), розташоване за 0,4 км на схід від північної частини смт. Седнів в урочищі Лук`янцов Бугор», взяте на державний облік розпорядженням представника президента у Чернігівській області від 08.10.1993 за № 459 та визнане пам`яткою у відповідності до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Тому, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-6089/14-19сг, яким надано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:000:2008) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області був виданий незаконно, з порушенням ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки на цій земельній ділянці розташована пам`ятка археології поселення «Підковка» ( ОСОБА_4 ).

Розташування вказаної пам`ятки саме на земельній ділянці наданій у власність ОСОБА_3 (яка потім була розділена на 20 ділянок), підтверджено в судовому засіданні доказами, які визнані судом належними та допустимими.

Неправомірність вказаного наказу щодо передачі земельної ділянки має наслідком незаконність подальшого оформлення права власності на неї, її відчуження відповідачу ОСОБА_1 , поділ цієї земельної ділянки на 20 ділянок та відчуження однієї з них ОСОБА_2 .

Також встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності не з волі власника, тобто держави, яка сама встановила заборону на передачу земель, на яких розташовані пам`ятки археології, у приватну власність, а іншим шляхом, а саме через неправомірне визначення цільового призначення цієї земельної ділянки як сільськогосподарського.

Таким чином рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі №748/1536/20 встановлено преюдиційний факт віднесення зазначеної вище території до земель історико - культурного призначення, оскільки вказані землі розташовані в межах пам`ятки археології місцевого значення «Підкова» (Лук`янцов Бугор), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е. (4026-Чр).

На виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі №748/1536/20 державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Углик Н.М. 27.03.2023 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030,:07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028,:07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031, :07:000:2024, площею по 0,1 га, за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області.

Листом від 21.09.2023 №55-75-9588 вих-23 окружна прокуратура повідомила Чернігівську ОДА про необхідність поновлення порушеного права держави, забезпечення реалізації прав власника щодо вказаних земель, які відповідно до рішення суду у справі №748/1536/20 віднесені до земель історико - культурного призначення. У вказаному листі прокуратура просила повідомити про вжиті ОДА заходи щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок та оформлення речових прав на землі.

Однак, Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація в листі від 02.10.2023 зазначила, зважаючи, що згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обласна державна адміністрація не є розпорядником спірних земельних ділянок, тому не має підстав для вжиття заходів щодо оформлення права власності на вказані землі.

Аналогічну позицію адміністрація висловила в листі від 01.09.2023, скерованого на адресу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вказуючи, що з врахуванням того, що спірні землі зареєстровано за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, а також земельні ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, тому не має правових підстав для перереєстрації відповідного права на спірні землі.

Позивач вважає, що реєстрація права власності на вищевказані земельні ділянки за Управлінням не в повній мірі поновлює порушене право держави, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.

Нажаючи правову оцінку зазначеним обсатвинам, суд звертає увагу на таке.

Статтею 1 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Частиною 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

Таким чином, у даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції.

Враховуючи наведене, у позивача є достатні підстави, визначені ст.23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.11 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» охорона і використання пам`яток природи та інших об`єктів навколишнього природного середовища, зв`язаних з пам`ятками історії, археології, містобудування та архітектури, здійснюються державними органами охорони пам`яток за погодженням в необхідних випадках з іншими заінтересованими органами.

Частиною 1 ст.29 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» визначено, що з метою забезпечення охорони пам`яток історії, археології, містобудування і архітектури, монументального мистецтва встановлюються охоронні зони, зони регулювання забудови і зони охоронюваного природного ландшафту в порядку, який визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Потреба охороняти культурну спадщину проголошена на найвищому (конституційному) рівні.

Згідно із ст.13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За ст.54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Охорона культурного надбання держави, враховуючи те, що руйнування об`єктів культурної спадщини однієї країни є втратою для всього людства, є зобов`язанням України і перед світовою спільнотою.

Відносини щодо охорони культурної спадщини регулюються не лише національним законодавством, а й на міжнародно-правовому рівні.

Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (ч.1 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори»).

Так, з-поміж міжнародних договорів зобов`язання України щодо охорони культурної спадщини врегульовано Конвенцією про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972, Міжнародною хартією ООН з охорони й реставрації нерухомих пам`яток і визначних місць від 31.03.1964, Рекомендацією ООН про збереження та сучасну роль історичних ансамблів від 26.11.1976, Міжнародною хартією ООН про охорону історичних міст (Вашингтонська хартія) від 01.01.1987, Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16.11.1992.

Згідно з ч.1, 2 ст.1 Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини, ратифікованої Законом України від 10.12.2003 №1369-IV (далі - Конвенції), метою Конвенції є охорона археологічної спадщини як джерела європейської колективної пам`яті та засобу історичних і наукових досліджень. З цією метою складовими частинами археологічної спадщини вважаються всі матеріальні залишки та об`єкти, а також будь-які інші сліди існування людства у минулих епохах: збереження і вивчення яких допомагає з`ясувати розвиток історії людства та його зв`язок з природним середовищем; головними джерелами отримання інформації відносно яких є розкопки або знахідки й інші методи дослідження історії людства та середовища, що його оточує; які знаходяться у будь-якому місці, що знаходиться під юрисдикцією Сторін.

Таким чином, археологічні пам`ятки мають значення не лише для держави, на території якої вони були знайдені, а й для усього людства загалом.

З огляду на міжнародні зобов`язання, взяті на себе Україною, та положення ст.54 Конституції України, держава має забезпечувати охорону об`єктів, що становлять культурну цінність. Збереження Л культурної спадщини впливає на формування менталітету нації, стверджує спадкоємність одвічних цінностей і традицій, формує базу для сталого розвитку суспільства. Запорукою піднесення української культури та духовного розвитку суспільства в дусі патріотизму і любові до України є збереження та примноження культурної спадщини, яку українці отримали від попередніх поколінь.

Кожний здобуток культурної спадщини є унікальним, а зникнення будь-якого з них є безповоротною втратою, непоправним збідненням цієї спадщини та всього народу. Кожна країна, на теренах якої розташовані здобутки культурної спадщини, повинна зберігати цю частину спадщини людства і забезпечити її передачу наступним поколінням.

Так, суб`єктом права на землі державної власності, згідно з ст.80 Земельного кодексу України, є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

З огляду на приписи вказаних норм права - волевиявлення органів державної влади при виконанні своїх функцій, у тому числі при відчуженні державного майна та землі, має відповідати чинному законодавству.

Статтями 53, 54 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї- садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Виходячи зі змісту абзацу 1 преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини», цей Закон регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Отже, порядок використання земель історико-культурного призначення визначається Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ст.34 вказаного Закону землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико- культурного призначення.

Статтею 17 цього Закону урегульовано питання суб`єктів права власності на пам`ятки.

Зокрема частини 1 та 2 цієї статті визначають, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Також, частина 6 цієї статті визначає, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Таким чином діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц вказано, що за змістом абз.2 ч.2 ст.178 ЦК України обмежено оборотоздатні об`єкти можуть бути визначені як в окремому законі, присвяченому оборотоздатності об`єктів, так і в інших законах, зокрема кодексах, які визначають правовий режим певних об`єктів.

Відтак земельні ділянки, на яких розташована пам`ятка археології, є об`єктом обмеженим у цивільному обороті, оскільки можуть перебувати виключно у державній власності.

У ст.17 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (чинного станом на дати прийняття рішення про державну охорону пам`ятки та паспортизації поселення) (далі - Закон УРСР) зазначено, що з метою організації обліку і охорони пам`яток історії та культури нерухомі пам`ятки поділяються на пам`ятки загальносоюзного, республіканського і місцевого значення.

Переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об`єктів з переліків пам`яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.

Статтею 1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» визначено, що археологічна спадщина України (далі - археологічна спадщина) - сукупність об`єктів археологічної спадщини, що перебувають під охороною держави, та пов`язані з ними території, а також рухомі культурні цінності (археологічні предмети), що походять з об`єктів археологічної спадщини.

За дефініцією, наведеною у ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 ст.2 даного Закону визначено, що археологічний об`єкт культурної спадщини це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу X «Прикінцеві положення» цього Закону встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Статтею 6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури від 13.07.1978 (який діяв на день прийняття рішення про взяття на облік пам`ятки археології та її паспортизацію) до пам`яток археології віднесено городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскальні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Згідно з ст.8 цього Закону виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів у межах прав, наданих законом, забезпечують виявлення, облік, охорону і використання пам`яток історії та культури, що знаходяться на території Ради, залучають громадськість до проведення заходів по охороні, використанню і пропаганді цих пам`яток, організують шефство підприємств, установ, організацій над ними, забезпечують додержання законодавства про охорону і використання пам`яток історії та культури.

Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі №748/1536/20, яке має преюдиціальне значення, поселення «Підковка» (Лук`янцов Бугор), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е., сер. І тис. (№4026-Чр) визнане пам`яткою у відповідності до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Отже, пам`ятка археології, а саме поселення «Підковка» (Лук`янцов Бугор), (№4026-Чр), є пам`яткою культурної спадщини відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», а спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2024, які утворились в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008, на яких розміщена пам`ятка, відносяться до земель історико-культурного призначення.

Відповідач вказує, що Земельним кодексом України чітко встановлено, що розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. З огляду на вказане саме Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, а не Чернігівська обласна державна адміністрація є органом уповноваженим від імені держави розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення. На даний час цільове призначення та категорію спірних земельних ділянок не змінено у встановленому порядку, а тому в обласної державної адміністрації відсутні підстави вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації права власності за Чернігівською обласною державною адміністрацією земельних ділянок сільськогосподарського призначення як земель державної власності з визначенням категорії земель історико-культурного призначення. Тільки за наявності рішення відповідного органу - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу реалізує повноваження по розпорядженню земельними ділянками сільськогосподарського призначення) про зміну категорії земель та/або виду цільового призначення Чернігівська обласна державна адміністрація згідно вимог чинного законодавства зможе зареєструвати право власності держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації

Втім, з цього приводу суд зазначає про таке.

Згідно зі ст.4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти в галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.84 Земельного кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою.

Згідно з ч.5 ст.122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірні земельні ділянки перебувають за межами населеного пункту та належать до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянками, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація.

Подібні висновки щодо повноважень обласних державних адміністрацій на розпорядження землями державної власності за межами населених пунктів, які є обмежено оборотоздатними, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 №680/214/16-ц, Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №359/286/18, від 27.11.2019 у справі №821/3615/15-а, від 09.10.2019 у справі №469/832/14-ц, від 19.09.2019 у справі №615/1267/16-ц, від 10.07.2019 у справі №815/2530/15.

Така позиція також узгоджується і з листом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.10.2022 №06/18/2548-22, у якому зазначено, що органом виконавчої влади, на користь якого повертаються земельні ділянки, у межах яких розташовані пам`ятки археології, доцільно визначати Чернігівську обласну державну адміністрацію.

Слід наголосити, що ці відомості про цільове призначення спірних земельних ділянок суперечать правовому режиму ділянок як таких, що належать до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянках пам`ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі №813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Окрім того, як зазначено рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.05.2021 у справі №748/1536/20 встановлено преюдиційний факт віднесення зазначеної вище території до земель історико - культурного призначення, оскільки вказані землі розташовані в межах пам`ятки археології місцевого значення «Підкова» (Лук`янцов Бугор), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е. (4026-Чр).

Згідно з ч.1, 2 ст.20 Земельного кодексу України, при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється, зокрема щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

При цьому зміна цільового призначення земельної ділянки є виключною компетенцію власника/розпорядника цієї категорії земель, згідно з вимогами ст.20 Земельного кодексу України.

Таким чином, Чернігівська ОДА як орган державної влади, уповноважений на захист інтересів держави у сфері використання спірної земельної ділянки, не здійснює захист таких інтересів.

У вказаних правовідносинах бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи для повернення у власність держави, в особі компетентного органу, спірних земельних ділянок, які потрапляють у межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Підковка» (Лук`янцов Бугор), (№4026-Чр), в результаті чого не здійснюється подальший контроль за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами та цільовим призначенням землі. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом землі.

При цьому, неоформлення права власності на земельні ділянки може призвести до зміни зовнішнього вигляду пам`ятки археології, втрати її матеріальної автентичності, загрози руйнування.

В той же час, повернення у власність держави в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації спірних земельних ділянок має легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом землі. Втім, наявний і суспільний інтерес, який спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на землі історико-культурного призначення, недопущення зміни цільового призначення таких земель та їх передання у приватну власність.

Таким чином, неоформления права власності на спірні земельні ділянки, які потрапляють у межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Підковка» (Лук`янцов Бугор), (№4026-Чр), позбавляють державу реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника спірних земельних ділянок та беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, оскільки воно зачіпає інтереси Українського народу та становить загрозу безповоротної втрати пам`ятки археології як невідтворного джерела інформації про зародження і розвиток цивілізації.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки, позивач в даній справі виступає, як орган державної влади, уповноважений реагувати на порушення закону у сфері дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог законодавства з питань благоустрою, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.12, 72, 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Керівника Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації щодо невжиття заходів проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2024 площею 0,1 га, за Чернігівською обласною державною (військовою) адміністрацією. як земель державної власності, з визначенням категорії земель історико-культурного призначення.

Зобов`язати Чернігівську обласну державну (військову) адміністрацію вчинити дії щодо проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2024 площею 0,1 га, за Чернігівською обласною державною (військовою) адміністрацією, як земель державної власності, з визначенням категорії земель історико-культурного призначення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - Керівник Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області (вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, ).

Відповідач Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація (вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, ).

Повне рішення суду складено 12.01.2024.

Суддя Л.О. Житняк