Справа № 320/15931/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року № 320/15931/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві при призначенні пенсії з 13.04.2021 щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 страхового стажу наступних періодів роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 16.02.2023 №4497-3520/А-02/8-2600/23 про відмову в не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступних періодів роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні періоди роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997 та зробити перерахунок пенсії з 13.04.2021, тобто з дати набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій з урахуванням вказаних періодів роботи та навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови відповідача у зарахуванні до її трудового стажу, спірних періодів роботи, про які наявний відповідні записи у її трудовій книжці, а також зазначила, що відповідачем не враховано те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Водночас, позивач просила суд звернути увагу на експертний висновок від 30.11.2021 №056/2315-m, зробленого Українським бюро лінгвістичних експертиз, відповідно до висновків якого особові імена ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_1 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис відомості про дружину ОСОБА_3 ), а також рос. ОСОБА_2 (паспорт, запис російською мовою ОСОБА_1 ) та рос. ОСОБА_2 (свідоцтво про народження, запис російською мовою ОСОБА_4 ) при розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, інших заяв по суті справи відповідачем до суду не подано.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку як учасник бойових дій, розмір якої обчислений відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду звернення позивача про надання розрахунку щодо страхового стажу, поданого через Веб-портал Пенсійного фонду України 01.02.2023, відповідач листом від 16.02.2023 №4497-3520/А-02/8-2600/23 повідомив про відсутність підстав для врахування трудової книжки при обчисленні страхового стажу, з тих підстав , що ім`я в трудовій книжці ( ОСОБА_2 ) не відповідає імені в паспорті. Також, додатково проінформував про необхідність надання додатку до диплому для зарахування періоду навчання. Роз`яснив право на оскарження листа до суду у встановленому законодавством порядку.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1988 та періоду навчання, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Змістом частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або замін імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки від 21.07.1988 НОМЕР_1 позивач працювала:

- з 21.06.1988 по 26.08.1988 Совхоз «Пятиозерний»;

- з 01.09.1988 по 02.10.1989 Красноперекопская центральная районная больница;

- з 23.10.1989 по 03.07.1990 Лікарня №7 (Сімферополь).

Вказані записи щодо прийняття, переведення та звільнення з роботи, які містяться у вказаній трудовій книжці містять номер та дату наказу на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис та скріплені печаткою відповідного підприємства.

При цьому, підставою для відмови відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи, відповідачем визначено, зокрема на титульній сторінці ім`я не відповідає паспортним даним, у зв`язку з чим пенсійним органом не враховано до страхового стажу позивача, періодів її роботи згідно записів у трудовій книжці від 21.07.1988 НОМЕР_1 , оскільки такі документи не є належним доказом підтвердження страхового стажу.

На момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162 ).

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58.

Так, титульна сторінка в трудовій книжці НОМЕР_1 складена на російській мові та зазначено " ОСОБА_4 ". В свою чергу, в паспорті зазначено " ОСОБА_5 ". При цьому в наданому до суду свідоцтві про народження № НОМЕР_2 зазначено « ОСОБА_4 ».

З дослідження копії трудової книжки, суд вбачає, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням позивача, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

У спірному випадку мова йде про одну і ту ж особу, але має місце різне написання ім`я позивача на титульній сторінці. Факт трудової діяльності сторонами не заперечується. Відтак, допущення іншого написання імені особи на іншій мові (російській) на титульній сторінці трудової книжки не може бути підставою для незарахування періоду роботи позивача до її страхового стажу.

Більш того, відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України від 30.11.2021 №056/2315-m імена ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з російськими ОСОБА_2 і ОСОБА_2 співвідносяться, відтак особові імена ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_1 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, запис відомості про дружину ОСОБА_3 ), а також рос. ОСОБА_2 (паспорт, запис російською мовою ОСОБА_1 ) та рос. ОСОБА_2 (свідоцтво про народження, запис російською мовою ОСОБА_4 ) при розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на викладене, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача усі періоди роботи згідно записів у трудовій книжці від 21.07.1988 НОМЕР_1 , а саме: : з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997, то суд зауважує таке.

Судом встановлено, що позивач 27.06.1997 року закінчила Кримський медичний інститут імені С.І. Георгієвського, відповідно до диплому НОМЕР_3 та виписки із залікової відомості, якими визначено період навчання в учбовому закладі з 01.09.1990 по 01.07.1997.

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997.

З огляду на викладене, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 16.02.2023 №4497-3520/А-02/8-2600/23 про відмову в не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступних періодів роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997.

Згідно частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд вважає, що право позивачки, порушене незаконним рішенням, має бути відновлено шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні періоди роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997 та зробити перерахунок пенсії з 13.04.2021, тобто з дати набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій з урахуванням вказаних переводів роботи та навчання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 страхового стажу наступних періодів роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997 при призначенні пенсії з 13.04.2021.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 16.02.2023 №4497-3520/А-02/8-2600/23 про відмову в не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступних періодів роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні періоди роботи: з 21.06.1988 по 26.08.1988, з 01.09.1988 по 02.10.1989, з 23.10.1989 по 03.07.1990 та період навчання з 01.09.1990 по 01.07.1997 та зробити перерахунок пенсії з 13.04.2021 ( дати набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій) з урахуванням вказаних періодів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.