Справа № 640/14305/22
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року місто Київ №640/14305/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 з 21.10.2021;

- зобов`язати Головного управління пенсійного Фонду України в місті Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку№1 ОСОБА_1 , починаючи з 21.10.2021 року.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, оскільки позивач, станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, мала необхідний пільговий стаж для виходжу на пенсію та досягла пенсійного віку.

Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Відповідач проти позову заперечив та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні підстави у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону №2825-IX cупровідним листом від 03.01.2023 №03-19/384/23 матеріали справи №640/14305/22 передано до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно відмітки про прийняття матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 10.11.2023 (вх.№52215). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду, справу №640/14305/22 передано до розгляду судді Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 прийнято до провадження адміністративну справу. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням від 26.10.2021 №69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. 1 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1 та недосягненням пенсійного віку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 01.11.2021 №2600-0207-8/172610 позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії, оскільки згідно з наданими позивачем документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж становить 28 років 09 місяців 10 днів. Пільговий стаж відсутній. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 12.10.2021 №20/5/3747, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1, так як відповідно до постанови КМУ від 24.06.2015 №461 розділ ХІХ (охорона здоров`я), передбачені посади молодших спеціалістів з медичною освітою ренгенівських відділень (кабінетів), а також молодших спеціалістів з медичною освітою, зайнятих у відділеннях інтенсивної радіології (рентгенохірургічний блок). Згідно записів трудової книжки з 01.05.2014 ОСОБА_1 працювала у відділенні променевої діагностики. Відповідач зазначив, що для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу необхідно надати копії наказів про результати атестацій з переліком робочих місць та інформацію про первинну атестацію, документи про атестацію в госпіталі, довідку про правовий зв`язку ВМУ - центрів діагностики - госпіталь, виписка про структуру ВМУ.

Тобто, підставою для відмови в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 стала відсутність необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку.

Вважаючи протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії за віком згідно заяви від 21.10.2021, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі суд зазначає, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Щодо досягнення позивачем пенсійного віку при зверненні до відповідача із заявою від 21.102.2021, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII (набрав чинності 01.04.2015) стаття 13 Закону №1788-ХІІ була викладена в новій редакції, відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020):

визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у даній справі була колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) з одного боку, та Законом №1058-IV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 для жінок, а саме перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання призначити пенсію, які полягають у наступному:

«Норми Законів №1788-ХІІ та №1058-IV регулюють одне і те ж коло відносин, явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»). Оскільки у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (такий правовий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а), тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Отже, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) мають жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.»

При цьому, судом встановлено, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 46 років.

Щодо наявного у позивача пільгового стажу, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно довідки від 12.10.2021 №20/5/3747, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки посада «ренгенолаборант відділення променевої діагностики» не співпадає з посадами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, якою встановлено посади молодших спеціалістів з медичною освітою рентгенівських (кабінетів), а також молодших спеціалістів з медичною освітою, зайнятих у відділеннях інтенсивної радіології (рентгенохірургічний блок).

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 р. за № 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р. (приклади у додатках 1, 2).

Отже, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування на посаді або виконання робіт, що містяться у списку №1.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно з статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що за час роботи з 01.12.1997 по 03.03.2002 та з 01.11.2015 по 31.08.2021 позивачем для зарахування зазначеного періоду не надано копії наказів про результати атестацій з переліком робочих місць, інформацію первинну атестацію, документи про атестацію в госпіталі, довідку про правовий зв`язок ВМУ - центрів діагностики - госпіталь, виписка про структуру ВМУ, а також у зв`язку з тим позивач згідно записів трудової книжки з 01.05.2014 працювала на посаді ренгенолаборанта відділення променевої діагностики, яка не відноситься до роботи на посаді, яким підтверджено право на пенсійне забезпечення за Списком №1.

Судом досліджено наявну у матеріалах справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 22.09.1992, згідно з якою позивач працювала: з 01.12.1997 на посаді ренгенолаборант діагностичного відділення; 01.05.2000 переведена рентген-лаборантом рентгенологічного відділення діагностичного центру; 17.04.2008 присвоєно другу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "рентгенологія"; 22.03.2010 присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "рентгенологія"; 06.03.2014 присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "рентгенологія"; 01.05.2014 переведена рентген-лаборантом відділення променевої діагностики центрального госпіталю; з 01.03.2019 підтверджено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "рентгенологія" (працює по теперішній час).

Поряд з цим, звертаючись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 21.10.2021 позивачем подано також:

- Наказ Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.12.1997 №77-ос про призначення позивача з 01.12.1997 рентген-лаборантом діагностичного відділення філіалу госпіталю;

- Витяг з наказу від 31.10.2002 №398 "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення" (робочі місця - 2,3,4; найменування посади - рентгенолаборант; код професії - Сп.№1 577);

- Витяг з наказу від 17.10.2017 №93 "Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників відділення променевої діагностики центрального госпіталю ВМУ", яким затверджено перелік робочих місць, професій та посад працівників відділення променевої діагностики центрального госпіталю ІНФОРМАЦІЯ_1, робота на яких дає право працівникам на пенсію за віком на пільгових умовах (робочі місця 1,2,3, найменування посади,професії - лікар-рентгенолог відділення променевої діагностики (до травня 2014 - рентгенологічного відділення Центру сучасної медичної діагностики); робочі місця 3,4,6,7 - ренгенолаборант (молодший спеціаліст з медичною освітою) відділення променевої діагностики (до травня 2014 року -рентгенологічного відділенну Центру сучасної медичної діагностики);

- Витяг з наказу від 17.10.2012 №91 "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці працівників Центру сучасної медичної діагностики ВМУ для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення", яким затверджено перелік робочих місць, професій та посад працівників Центру сучасної медичної діагностики ВМУ, робота на яких дає право працівникам на пільгове пенсійне забезпечення (робоче місце №9; посада, професія - рентгенолаборант відділення комп`ютерної томографії та магнітно-резонансної діагностики, який повний робочий день зайнятий проведенням рентгенологічних досліджень в кабінеті рентгенівської комп`ютерної томографії, рентгенолаборант рентгенологічного відділення);

- Витяг з наказу від 17.10.2007 №97 "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці працівників рентгенологічного відділення для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення", яким затверджено перелік робочих місць, професій та посад працівників рентгенологічного відділення діагностичного центру Військово-медичного управління СБ України, робота на яких дає право працівникам на пільгове пенсійне забезпечення (посада - рентгенолаборант, код професії - Список №1).

Суд зазначає, що у розділі ХІХ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, передбачалася посада рентгенолаборанта, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюрографічних кабінетах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», яка набрала чинності з 03.08.2016 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

До розділу XIX ОХОРОНА ЗДОРОВ`Я Списку №1 (в редакції, чинній на час прийняття Постанови №461) включені наступні посади:

- лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок);

- молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок);

- рентгенолаборанти, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

У свою чергу, до розділу XIX ОХОРОНА ЗДОРОВ`Я Списку №1 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №479 від 04.07.2017 року) включені наступні посади:

- лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

- молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

Враховуючи перелік посад, що включені до Списку №1 у зазначених вище редакціях, суд констатує, що посада рентгенолаборанта була включена до Списку №1 до часу прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №479 від 04.07.2017 року.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.14 Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 року №742 «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою», робота на посадах рентгенлаборантів, технологів з рентгенологічної діагностики зараховується до стажу роботи для атестації за спеціальністю «рентгенологія».

Окрім того, професійна назва «рентгенлаборант» міститься у Національному класифікаторі професій України ДК 003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту №327 від 28.07.2010. Згідно з Положенням про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №742 від 23.11.2007 робота на посаді рентгенлаборантів зараховується до стажу роботи за спеціальністю «рентгенологія», що включена до номенклатури спеціальностей й молодших спеціалістів з медичною освітою, відповідно позиція Списку №1 "молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою рентген лаборант інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок)" поширюється на рентген лаборантів, у разі їх зайнятості повний робочий день на роботах і в умовах передбачених цією позицією Списку.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що на позивачку поширюється дія розділу XIX ОХОРОНА ЗДОРОВ`Я Списку №1 «…молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів…», навіть після виключення посади рентгенолаборанта з Списку №1.

Слід зазначити, що в даному конкретному випадку розділом XIX "Охорона здоров`я" Списку №1, зазначені працівники, зайняті виконанням певних робіт, без вказання їх конкретних посад, зокрема "молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів)", до яких, як вже зазначено судом раніше відноситься й посада, яку позивач обіймала у спірні періоди.

Щодо атестації робочого місця позивача, суд зазначає, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на Списком №1 відповідач дійшов висновку, що позивачем не було надано документів: копії наказів про результати атестації з переліками робочих місць, а надано лише витяги ; інформацію про первинну атестацію; про атестацію в госпіталі; cтруктуру ВМУ, правовий зв`язок ВМУ - центрів діагноситки - госпіталь.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункту 4.2 Порядку № 22-1 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, відповідач не позбавлений права самостійно, зокрема, у разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо.

Жодних пояснень та будь-яких письмових доказів стосовно вжитих заходів в частині самостійного витребування управлінням матеріалів, що містять відомості про трудовий стаж позивача або атестацію робочого місця, до суду не надходило.

Суд звертає увагу, що за результатами атестації робочих місць як обмежувальнй захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Суд звертає увагу на імперативні приписи ч. 3 ст. 291 КАС України, якими передбачено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1997 по 03.03.2002 та з 01.11.2015 по 31.08.2021 на посаді рентгенолаборанта, які зазначено в трудовій книжці, яка за висновком суду є належним доказом на підтвердження стажу позивача.

При цьому суд зазначає, що у позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 з 21.10.2021.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.10.2021 №69 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління пенсійного Фонду України в місті Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку№1 ОСОБА_1 , починаючи з 21.10.2021 року, суд зазначає наступне.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскаржуваного рішення.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та встановлювати наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.04.2021 у справі 263/16714/16-а, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивач поніс судові витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією, суд дійшов висновку про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 744,30 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.10.2021 №69 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Білоноженко М.А.