Справа № 300/1715/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1715/23 пров. № А/857/16744/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №300/1715/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Тимощук О. Л.,

час ухвалення рішення 17.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 17.08.2023 року,

в с т а н о в и в:

Бігун В. П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважено на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 06 березня 2023 року, тому територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 повинно бути Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, і покладати зобов`язання на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії є протиправним. Крім того, зазначає, що у трудовій книжці позивача у записі про період роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року в селянській спілці ім. Островського відсутня підстава в записі про звільнення з роботи. До страхового стажу враховано період роботи згідно з довідкою від 23 лютого 2021 року №81 (1995-1997) роки по фактично відпрацьованих днях. Період роботи з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року в асоціації селян ім.І.Павлюка не врахований, оскільки відсутня підстава в записах про прийняття та звільнення з роботи. Також не зараховано період роботи з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року у спілці селян Перемога, оскільки відсутня підстава в записі про звільнення з роботи. Довідка на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за спірні періоди не надавалась. Таким чином, у Головного управління були відсутні підстави для зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача. Враховуючи, що на дату досягнення віку 60 років позивач мав лише 15 років 04 місяця 13 днів підтвердженого необхідними документами страхового стажу, тому Головне управління не мало підстав для призначення позивачу пенсії за віком. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1983 року (а.с.60-63) позивач, зокрема: з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року працював у селянській спілці імені Островського с. М. Боровиця на посаді бригадира будівельної бригади; з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року в а/с ім. І. Павлюка с. Шимківці Білогірського району на посаді бригадира будівельної бригади; з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1999 року у спілці селян Перемога с.Семенів на посаді бригадира будівельної бригади.

Відповідно до довідки Архівного відділу Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області №Ц-223/04-06 від 12 березня 2021 року, у протоколах правління та загальних зборів колгоспу ім. Островського с. Мала Боровиця Білогірського району Хмельницької області за 1991 рік відсутнє рішення про прийняття у члени колгоспу ОСОБА_1 (а.с. 49).

Також відповідно до архівної довідки Трудового архіву Білогірської селищної ради Хмельницької області №81 від 23 лютого 2021 року, ОСОБА_1 працював у колгоспі імені Островського с. Мала Боровиця Білогірського району Хмельницької області в 1995-1998 роках та визначено відпрацьовані людинодні та його заробіток. За 1991-1994 Книги по оплаті праці з даним прізвищем в архів не поступали (а.с. 52).

Окрім цього, зазначеною установою видано архівну довідку №82 від 23 лютого 2021 року про роботу, відпрацьовані трудодні та нарахований заробіток ОСОБА_1 у 1998 в АС імені Павлюка с.Шимківці Білогірського району Хмельницької області (а.с. 53).

Також відповідно до довідки Трудового архіву Білогірської селищної ради Хмельницької області №83 від 23 лютого 2021 року, зазначена установа підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 в колгоспі Перемога с.Семенів за 1998-1999 роки немає можливості, так як Книги по оплаті праці за дані роки з вказаним прізвищем в архів не поступали (а.с. 54).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 березня 2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 55).

Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності передано на розгляд в ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке за результатами розгляду документів, доданих до заяви прийняло рішення №12 від 13 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 41).

Відповідно до змісту зазначеного рішення до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року в селянській спілці ім. Островського, оскільки відсутня підстава в записі про звільнення з роботи. До страхового стажу враховано період роботи згідно з довідкою від 23 лютого 2021 року №81 (1995-1997 роки по фактично відпрацьованих днях).

- період роботи з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року в асоціації селян ім. І. Павлюка, оскільки відсутня підстава в записах про прийняття та звільнення з роботи;

- період роботи з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року в спілці селян Перемога, оскільки відсутня підстава в записі про звільнення з роботи.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року, позивач через уповноваженого представника звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації про достовірність записів трудової книжки позивача, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року, виявивши недоліки заповнення трудової книжки, при цьому, недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, а тому бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу спірних періодів роботи до страхового стажу є протиправною, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати вищевказані періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №12 від 13 березня 2023 року до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року в селянській спілці ім. Островського, оскільки відсутня підстава в записі про звільнення з роботи (лише враховано за фактично відпрацьовані дні згідно довідки від 23 лютого 2021 року №81.

- період роботи з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року в асоціації селян ім. І. Павлюка, оскільки відсутня підстава в записах про прийняття та звільнення з роботи;

- період роботи з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року в спілці селян Перемога, оскільки відсутня підстава в записі про звільнення з роботи.

При цьому, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162 (далі Інструкція №162).

За змістом п.1.2 цієї Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до п.2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Згідно з п.1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року №656 Про трудові книжки робітників та службовців та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 вищевказаної Постанови трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.13 цієї Постанови при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

За змістом п.18 Постанови №656 Про трудові книжки робітників та службовців відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Колегія суддів зазначає, що у період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993 року, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Відповідно до п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з абз.2 п.6.1 Інструкції №58 у разі неправильного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Таким чином, з системного аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Як вбачається з матеріалів справи, факт роботи ОСОБА_1 у період з 1991 року по 1999 рік підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1983 року із зазначенням у період з 1991 року по 1999 рік отриманих коштів та відпрацьованих трудоднів/людиноднів. (а.с. 63).

Так, запис №06 у трудовій книжці свідчить про прийняття 21 квітня 1991 року ОСОБА_1 на посаду бригадира будівельної бригади у селянській спілці імені Островського с. М.Боровиця згідно з рішенням правління (протокол №5 від 20.04.1991), а запис №07 свідчить про звільнення позивача 29 травня 1998 року з посади бригадира будівельної бригади в зв`язку з переходом на іншу роботу згідно із заявою. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера селянської спілки, а також скріплені печатками зазначеної спілки, однак у графі 4 запису про звільнення не зазначено документ (наказ, розпорядження, протокол), на підставі якого внесено такий запис.

Крім того, згідно з записами №08 та №09 з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року працював на посаді бригадира будівельної бригади в асоціації селян ім. І.Павлюка с. Шимківці Білогірського району, звідки був звільнений згідно поданої заяви. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера а/с ім. І.Павлюка, а запис про звільнення скріплений печаткою, однак у графі 4 записів про прийняття та звільнення не міститься посилання на документи (наказ, розпорядження, протокол), на підставі яких внесено відповідні записи.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься архівна довідка №82 від 23 лютого 2021 року про те, що ОСОБА_1 працював в АС імені Павлюка с. Шимківці Білогірського району Хмельницької області у 1998 році (а.с.10).

Відповідно до записів №10 та №11 позивач з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1999 року працював бригадиром будівельної бригади у спілці селян Перемога с.Семенів, куди він прийнятий на підставі рішення: протокол №71 від 05 жовтня 1998 року та звільнений у зв`язку з переходом на іншу роботу згідно з поданою заявою. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписами голови та головного бухгалтера, а також скріплені печатками спілки селян Перемога, однак у графі 4 запису про звільнення не зазначено документ (наказ, розпорядження, протокол), на підставі якого внесено такий запис.

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, на аркушах 42-45 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1983 року містяться записи про відпрацьовані ОСОБА_1 людинодні у спілці селян імені Островського за 1990 1998, які внесені на підставі особових рахунків за 1990-1998 роки, а також відпрацьовані людинодні у 1998 році в асоціації селян ім. І.Павлюка та у 1998-1999 роках у спілці селян Перемога. Такі записи засвідчені підписами голови та головного бухгалтера, а також скріплені печатками відповідних спілок.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що, як положеннями Інструкції №162, так і положеннями Інструкції №58 (чинними на момент внесення записів №№06-11 у трудову книжку позивача), передбачено зазначення в графі 4 документа, на підставі якого внесено запис (наказ, розпорядження, протокол, його дата і номер), однак записи №07 про звільнення позивача, №08 про прийняття та №09 про звільнення, а також запис №11 про звільнення з роботи не містять посилання на документи, на підставі яких внесено такі записи, що не відповідає вимогам Інструкції №162 та Інструкції №58, однак не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені правильно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, тому твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як єдиної підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Крім того, інформація, яка внесена до трудової книжки про спірні періоди роботи дає можливість встановити місце роботи, посади та періоди роботи позивача.

Так, згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Тому факт внесення записів про спірні періоди роботи вказує на прийняття роботодавцем відповідних наказів (розпоряджень), які передували запису, а не зазначення реквізитів таких наказів (розпоряджень) у трудовій книжці не може бути підставою неврахування до страхового стажу відповідних періодів роботи.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що позивач позбавлений можливості надати інші документи, які підтверджують спірні періоди роботи, оскільки відповідно до архівних довідок №81 та 83 відповідні документи (книги оплаті праці за 1991-1994 роки та за 1998-1999 роки з вказаним прізвищем) не поступали.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпідставним є зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача у 1995-1997 роках в селянській спілці ім. Островського лише за фактично відпрацьовані дні на підставі довідки від 23 лютого 2021 року №81, оскільки таке зарахування можливе лише за умови невиконання без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці тощо, разом з тим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки позивача, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року, виявивши недоліки заповнення трудової книжки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації про достовірність записів трудової книжки позивача, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 21 квітня 1991 року по 29 травня 1998 року, з 01 червня 1998 року по 01 жовтня 1998 року, з 04 жовтня 1998 року по 18 грудня 1998 року, виявивши недоліки заповнення трудової книжки, при цьому, недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, а тому бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу спірних періодів роботи до страхового стажу є протиправною, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати вищевказані періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про те, що територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 повинно бути Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, і покладати зобов`язання на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії є протиправним, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки право позивача на призначення пенсії було порушено безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке лише повідомило позивача своїм листом від 15 березня 2023 року про рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, але безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області таке рішення не приймалося, а лист-повідомлення не є рішенням суб`єкта владних повноважень та сам по собі не створює для особи ані прав, ані обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №620/4900/22.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №300/1715/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12 січня 2024 року.