Справа № 160/18936/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поданий через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Книгницькою Лілію Анатоліївною, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 28.03.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.11.2022 року, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 05.10.1981 по 31.01.1996 р.р. повністю за фактичною тривалістю в колгоспі імені Шевченко Бахмутського району Донецької області та період навчання з 01.09.1978 року по 22.07.1981 року в середньому професійно-технічному училищі № 7 м.Артемівська Донецької області.
Позивач вказує, що записами трудової книжки колгоспника №№ 1-9 (сторінки 7-9 моєї трудової книжки) підтверджено його роботу в колгоспі імені Шевченка Бахмутського району Донецької області, який в подальшому у зв`язку з реорганізацією був перейменований в ЗАСО «ім.Шевченко». Вони містять відомості про кожен період прийняття на роботу, переведення та звільнення, а також у трудовій книжці колгоспника наявні записи про трудову участь в громадському господарстві, зокрема, про виконання річних мінімумів такої трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів. Надати архівну довідку з відомостями про заробітну плату на даний момент позивач не має змоги у зв`язку з тим, що державний архів Донецької області на даний час не працює. Архівний відділ Бахмутської міської ради не може надати документи для підтвердження трудового стажу і ця обставині підтверджується листом-відповіддю від 12.06.2023 за № 19-07-08/02, копія якого додається до позовної заяви. Позивач вважає, що страховий стаж складає більше 35 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.
На думку позивача, визначаючи статус навчального закладу - середнього професійно-технічного училища № 7 м. Артемівська Донецької області, слід застосовувати законодавство, яке було чинним на час його навчання. Так, на момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII. Крім цього, враховуючи положення статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», позивач мав та має право на те, щоб пенсійним органом період його навчання з 01.09.1978 по 22.07.1981 p.p. був зарахований до страхового стажу. Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 22.97.1981, заповненого українською та російською мовами на прізвища: « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », позивач в 1978 році вступив до середнього професійно-технічного училища № 7 м. Артемівська Донецької області і в 1981 році закінчив повний курс з присвоєнням кваліфікації за професією тракториста - машиніста (широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника і водія автомобілю). Згідно рішення про відмову у призначені пенсії від 28.03.2023 р. ГУ ПФУ в Львівській області до страхового стажу не зараховано період його навчання з 01.09.1978 по 22.07.1981 pp. оскільки в дипломі № НОМЕР_2 по батькові зазначено « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 ». В свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 29.01.1964, прізвище, ім`я та по батькові позивача російською мовою зазначені: « ОСОБА_1 », однак таку копію свідоцтва позивач не надав пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії за віком і воно не було предметом оцінки при прийнятті спірного рішення за його заявою. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 видався мені в 1995-1996 році, вже після отримання диплому. По батькові в паспорті було зазначено « ОСОБА_1 ». Позивач вважає, що невідповідність написання по батькові українською мовою в дипломі пояснюється складнощами перекладу з російської на українську мову, що мало місце ще в 1981 році. При цьому, на думку позивача, ним доведено належність мені диплому, то законною є вимога про зарахування періоду навчання до страхового стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідачів додаткові докази у справі та встановлено строк для їх подання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження 09.08.2023 надіслано одержувачам - адвокату Книгницькій Л.А. (представнику позивача), Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області за допомогою підсистеми «Електронний суд» в його електронний кабінет, а копію адміністративного позову відповідача 28.07.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву на позов до 25.08.2023.
17.08.2023 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач 2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутністю в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: - навчання з 01.09.1978 по 22.07.1981, період військової служби з 09.11.1981 по 20.12.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 , в уточнюючій довідці про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022 по батькові особи зазначено як " ОСОБА_1 ", що не відповідає паспортним даним " ОСОБА_1 "; - період роботи в колгоспі з 05.01.1981 по 31.01.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів завірені у встановленому порядку. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж Позивача становить 22 роки 07 місяці 07 днів. Враховуючи викладене, Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, з урахуванням положень ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До відзиву надано копії матеріалів з пенсійної справи позивача.
Відповідач вказує, що згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 22 роки 07 місяців 07 днів. При аналізі поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.01.1981 по 31.01.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні у колгоспі. Для зарахування вказаних періодів до страхового стажу слід надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів, про відпрацьовані дні та встановлений мінімум з помісячною розбивкою відпрацьованих вихододнів, а також довідку про реорганізацію підприємства. Також до страхового стажу не зараховано період навчання позивача з 01.09.1978 по 22.07.1981, оскільки у дипломі НОМЕР_3 по батькові позивача зазначено ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_1 ). Оскільки страховий стаж позивача складає 22 роки 07 місяців 07 днів (при необхідному страховому стажі 29 років), що є недостатньо для призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
До відзиву надано копії документів з матеріалів пенсійної справи позивача.
За правилами ст.263 КАС України розгляд адміністративної справи мав відбутись до 01.09.2023, проте головуючий суддя Юхно І.В. у період з 28.08.2023 по 15.09.2023 перебувала у відпустці, суд на підстави положень ч.6 ст.120 КАС України розглядає справу по суті в перший робочий день з урахуванням вихідних днів - 18.09.2023.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_6 , виданим 03.02.2023 органом видачі: 1223. Згідно з витягом ДП «ДІЯ» з реєстру територіальної громади від 14.06.2023 №2023/004456509 зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.01.2023 року № 92 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено про призначення пенсії за віком на підставі заяви від 17.01.2023, оскільки пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 21 рік 00 місяців 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період військової служби з 09.11.1981 по 20.12.1983 згідно довідки від 13.12.2022 № 08/4153, трудову книжку НОМЕР_1 від 06.10.1981, оскільки дата народження не відповідає паспортним даним.

Рішенням Відділу призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2023 №92 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви від 20.02.2023 відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із невідповідністю даних в наданих документах з огляду на те, що пенсійний вік становить 60 років. Необхідний страховий стаж становить - 29 років. Вік заявника: 60 років 02 місяці 27 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховані документи, оскільки у витязі з реєстру територіальної громади заявника зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та по батькові « ОСОБА_1 », що не відповідає даті народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та написанню по батькові « ОСОБА_1 », згідно паспорта (ID картка).

Рішення від 24.01.2023 № НОМЕР_7 та від 27.02.2023 № НОМЕР_7 в межах даного спору позивачем не оспорюються та на підставі ч.2 ст.9 КАС України не підлягають дослідженню у межах цієї справи.

Крім того, судом встановлено, що 21.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.03.2023 №92 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні вказано, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 21.03.2023. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 60 років 3 місяці 29 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 22 роки 7 місяців 7 днів. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років, після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше від 15 років.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: - період навчання з 01.09.1978 по 22.07.1981, період військової служби з 09.11.1981 по 20.12.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 , в уточнюючій довідці про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022 по батькові особи зазначено як ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_1 ). - періоди роботи в колгоспі з 05.01.1981 по 31.01.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів завірені в встановленому порядку. Для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів та довідку про реорганізацію. Особа має право на пенсійну виплату згідно наданих документів з 23.11.2025.

Означене рішення направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.03.2023 №0400-010214-8/40637.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком від 28.03.2023, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі - Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного страхового стажу на дату звернення.

У статті 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV).

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового (загального) стажу.

Згідно з пунктами 1, 2 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Основні положення № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до пункту 5 Основних положень № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 6 Основних положень № 310 визначено, що всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу.

Згідно з пунктом 8 Основних Положень № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Основних положень № 310).

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 06.10.1981 колгоспом ім. Шевченка, « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивач:

- 05.10.1981 - прийнятий у члени колгоспу ім. Шевченка та призначений трактористом ІІІ кл. в тракторну бригаду;

- 01.11.1981 - робота в колгоспі припинена у зв`язку з призовом на службу до Радянської армії;

- 09.11.1981-22.12.1983 - служба в Радянській армії;

- 12.03.1984 - призначений трактористом ІІІ кл. в тракторну бригаду;

- 01.04.1984 - переведений в автогараж шофером ІІІ кл.;

- 01.03.1989 - переведений водієм автокрана;

- 31.01.1996 - Колгосп реорганізований в ЗАСО ім. Шевченка;

- 31.03.2000 - звільнений з посади за переведенням в СООО «Покровське».

Водночас, на сторінках 18-21 зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:

- 1981 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - не заповнено; виконання річного мінімуму - не заповнено;

- 1982 рік-1983 рік: служба в Радянській Армії з 09.11.1981 по 22.12.1983;

- 1984 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 280; виконання річного мінімуму - 235;

- 1985 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 280; виконання річного мінімуму - 283;

- 1986 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 280; виконання річного мінімуму - 357;

- 1987 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 280; виконання річного мінімуму - 303;

- 1988 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 280; виконання річного мінімуму - 280;

- 1989 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 302;

- 1990 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 279;

- 1991 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 283;

- 1992 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 282;

- 1993 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 282;

- 1994 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 271;

- 1995 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - 266; виконання річного мінімуму - 255 (мінімум не вироблений з поважної причини);

- 1996 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - не заповнено; виконання річного мінімуму - 262;

- 1997 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - не заповнено; виконання річного мінімуму - 261;

- 1998 рік: прийнятий колгоспом трудовим мінімум - не заповнено; виконання річного мінімуму - 224.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 05.01.1981 року по 31.01.1996 року в колгоспі ім. Шевченка (до його реорганізації у ЗАСО ім. Шевченка) із посиланням на те, що відсутні дані про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів завірені в встановленому порядку. При цьому, пенсійним органом вказано, що для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів та довідку про реорганізацію.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці колгоспника від 06.10.1981 НОМЕР_1 , засвідчені підписами уповноважених осіб та містять відповідну печатку, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказані періоди.

При цьому, суд враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періоду його роботи з 05.01.1981 року по 31.01.1996 року в колгоспі ім. Шевченка з інформацією про встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість здійснених позивачем вихододнів.

Разом із тим, суд зауважує, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №593/283/17, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Крім того, оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ. Суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення внутрішньої документації підприємства (зокрема, трудових книжок колгоспників).

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

При цьому, суд враховує, що позивач у 1995 році в колгоспі ім. Шевченка не виконав встановленого мінімуму трудових днів (255 днів при встановленому мінімумі 266 днів), проте трудова книжка колгоспника від 06.10.1981 НОМЕР_1 містить запис щодо поважності причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі позивачем у зазначеному році.

Разом із цим, з трудової книжки колгоспника від 06.10.1981 НОМЕР_1 вбачається, що невиконання ОСОБА_1 у колгоспі ім. Шевченка встановленого мінімуму трудових днів у 1981-1983 роках пов`язується із проходженням служби в Радянській Армії, про що внесений відповідний запис до трудової книжки (порядковий номер 3), а також на сторінках 18-19 трудової книжки розділу «Трудова участь в громадському господарстві».

Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 05.01.1981 року по 31.01.1996 року в колгоспі ім. Шевченка підлягає зарахуванню до стажу роботи за фактичною тривалістю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.01.1981 року по 31.01.1996 року в колгоспі ім. Шевченка за фактичною тривалістю.

Крім того, спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії мотивоване тим, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 22.07.1981 та період військової служби з 09.11.1981 по 20.12.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 , в уточнюючій довідці про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022 по батькові особи зазначено як ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_1 ).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до пенсійного органу також було надано диплом серії НОМЕР_3 , виданий 22.07.1981 « ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 (диплом заповнений українською та російською мовами)» про те, що останній 01.09.1978 року вступив та 22.07.1981 року закінчив середнє професійно-технічне училище №7 м.Артемівська Донецької області за професією «тракториста-машиніста (широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника і водія автомобіля)» і здобув загальну середню освіту. Рішенням екзаменаційної комісії « ОСОБА_1 » присвоєно кваліфікацію за професією «тракториста-машиніста (широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника і водія автомобіля)».

Тобто, в наведеному дипломі різниться по-батькові позивача, а саме: згідно паспорту позивача по-батькові ОСОБА_1 «ОСОБА_1», тоді як у дипломі серії НОМЕР_3 зазначено « ОСОБА_1 ».

При цьому, суд звертає увагу, що запису про навчання ОСОБА_1 в середньому професійно-технічному училищі №7 м.Артемівська Донецької області з 01.09.1978 по 22.07.1981 трудова книжка не містить.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 8 якого час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Пунктом 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Разом із цим, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-IV (далі - ЦПК), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ст. 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом. Згідно з частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд звертає увагу позивача, що до повноважень адміністративного суду не відноситься встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, особі, яка звернулась за призначенням пенсії.

З огляду на наведене, суд відхиляє посилання позивача на те, що невідповідність написання по-батькові українською мовою в дипломі пояснюється складнощами перекладу з російської на українську мову, що мало місце в 1981 році, оскільки останні не спростовують факту того, що по батькові, яке зазначені в дипломі не збігається з по батькові позивача за паспортом, копію якого було надано до заяви про призначення пенсії.

При цьому, суд у межах заявленого спору не надає оцінки доводам позивача про написання прізвища, ім`я та по-батькові російською мовою як « ОСОБА_1 » у свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 , копію якого, як самостійно визнається позивачем у позовній заяви, до пенсійного органу разом із заявою надано не було, оскільки із положення, закріпленого у частині 1 статті 2 КАС України випливає, що завданням адміністративного судочинства є саме захист прав приватних осіб; адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб`єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб`єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції.

Тоді як дослідження судом обставин, які не були досліджені пенсійним органом при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, є не що інше, як виконання судом функції пенсійного органу замість такого органу, а тому суперечить частині 1 статті 2 КАС України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад.

Позивачем до матеріалів справи не було надано рішення суду, яким встановлено факт приналежності ОСОБА_1 диплома серії НОМЕР_3 , виданого 22.07.1981 Середнім професійно-технічним училищем №7 м.Артемівська Донецької області.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що пенсійним органом правомірно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Середньому професійно-технічному училищі №7 м.Артемівська Донецької області з 01.09.1978 по 22.07.1981, оскільки в дипломі НОМЕР_3 по батькові особи зазначено як ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_1 ).

Стосовно незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду військової служби з 09.11.1981 по 20.12.1983 з посиланням на те, що в уточнюючій довідці про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022 по батькові особи зазначено як ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_1 ), суд зверстає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до страхового стажу особи, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як вже зазначалось судом вище, трудова книжка колгоспника від 06.10.1981 НОМЕР_1 містить запис порядковий номер 3 про те, що у період з 09.11.1981 по 22.12.1983 позивач проходив службу в Радянській армії з посиланням на військовий квиток НОМЕР_8 , що є достатньою підставою для зарахування означеного періоду проходження військової служби до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 , оскільки позивач взагалі не мав обов`язку надавати уточнюючу довідку про період проходження військової служби за наявності відповідного запису в трудовій книжці.

Таким чином, відповідачем протиправно не було зараховано до загального страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 09.11.1981 по 22.12.1983 з урахуванням перетину періодів роботи та військової служби.

При цьому, суд наголошує, що не бере до уваги надану до матеріалів справи позивачем копію довідки про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022, видана « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 за підписом тво начальника - підполковником ОСОБА_5 , оскільки у наданій копії пенсійної справи міститься довідка про період проходження військової служби №08/4153 від 23.02.2022, видана « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_4 за підписом начальника - полковника ОСОБА_6 .

З огляду на встановлені у справі обставини, суд прийшов до висновку, що в рішенні від 28.03.2023 №92, яким Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у призначенні пенсії через незарахування до загального страхового стажу періодів роботи та військової служби позивача, пенсійний орган дійшов невірних висновків, а тому вказане рішення підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до загального страхового стажу, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

В силу положень частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок загального страхового стажу позивача та беззаперечно зобов`язувати призначити пенсію, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України, то належним способом захисту прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи період роботи з 05.01.1981 по 31.01.1996 в колгоспі ім. Шевченка за фактичною тривалістю та період проходження строкової військової служби з 09.11.1981 по 22.12.1983 в Радянській армії з урахуванням перетину періодів роботи та військової служби, та повторно розглянути заяву про позивача від 21.03.2023 про призначення пенсії та провести розрахунок загального страхового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 25.07.2023 №0.0..1, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 805,20 грн. (по 402,60 грн. з кожного з відповідачів).

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ), відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.03.2023 №92 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи період роботи з 05.01.1981 по 31.01.1996 в колгоспі ім. Шевченка за фактичною тривалістю та період проходження строкової військової служби з 09.11.1981 по 22.12.1983 в Радянській армії з урахуванням перетину періодів роботи та військової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.03.2023 про призначення пенсії та провести розрахунок загального страхового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 402,60 грн. (чотириста дві гривні 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 402,60 грн. (чотириста дві гривні 60 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно