Справа № 160/375/24
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
10 січня 2024 р.Справа №160/375/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-
04.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 19 жовтня 2023 року стосовно солдата в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 про обмежену придатність до військової служби;
- зобов`язати відповідача військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 провести повторний медичний огляд ВЛК солдату в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 1991 року народження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: - уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами у відповідності до вимог КАС України, а також його копії для направлення відповідачу у справі, або оригіналу або копії оспорюваного рішення або засвідчений витяг з нього, а у його разі відсутності у позивача обґрунтованого клопотання про його витребування у відповідності до вимог КАС України.
Разом із позовною заявою, від позивача надійшла заява про забезпечення позову, яка передана на розгляд головуючому судді Юхно І.В. на підставі Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2024, в якій заявник просить суд:
- зобов`язати призупинити дію рішення військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 19 жовтня 2023 року стосовно солдата в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 про обмежену придатність до військової служби до ухвалення рішення по суті спору.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що рішенням Черкаської обласної МСЕК №2 на підставі огляду акту № 4078, від 03.11.2022 року, встановлено втрата професійної працездатності на 70 відсотків, а також до 03.11.2025 року встановлена 11-га група інвалідності. Оскільки частина позивача бойова і в ній не передбачено посад з відсутністю навантаження для військовослужбовців, які втратили 70% працездатності то йому порадили пошукати якусь військову частину за місцем проживання для продовження військової служби. Але у військових частинах куди позивач звертався після ознайомлення з його медичними документами позивачу пояснюють, що у них таких вакансій також не має. На даний час позивач хоча і рахується в складі Збройних сил України, проте службу нести не може, перебуває поза штатом військової частини і відповідно отримує лише 600.00 грн. грошового утримання. Пенсію по інвалідності позивач також не може оформити, оскільки він не звільнений з ЗСУ, по цій же причині позивач до цього часу не отримав компенсацію за отримане поранення, внаслідок якого він отримав інвалідність. Позивачу не зрозуміло, чому згідно висновку ВЛК він обмежено придатний до служби в ЗСУ і в той час згідно рішення МСЕК він втратив 70% своєї працездатності і відповідно йому встановлена друга група інвалідності. Позивач вважає, що в оскаржуваному висновку військово лікарська комісія не врахувала існуючих наслідків поранення. Зазначене свідчить, про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Також заявник вважає, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
За положеннями частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до приписів частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено шляхом:
- зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
- забороною відповідачу вчиняти певні дії;
- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Поряд із цим, суд зазначає, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому, частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.
Суд також наголошує, що забезпечення адміністративного позову це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову. При цьому, останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.
Відповідно, розгляд клопотань про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, при цьому, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.
Суд звертає увагу, що згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Таким чином, суд, розглядаючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача.
Суд зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З наданих до матеріалів заяви доказів вбачається, що рішенням військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 , оформленого довідкою від 10 жовтня 2023 року №6099, солдата за призовом ОСОБА_1 , 1991 р.н., військова частина НОМЕР_2 , визнано обмежено придатним до військової служби.
При цьому, предметом заявленого до розгляду спору є правомірність «рішення військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 19 жовтня 2023 року стосовно солдата в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 про обмежену придатність до військової служби», копії якого до суду позивачем надано не було.
Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу №909/243/18, в якій акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
З огляду на наведені обставини, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить суд заявник не є співмірними заявленому обсягу позовних вимог, а заявлений захід забезпечення позову виходить за межі позовних вимог.
Наведений висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 27.01.2022 у справі № 600/2827/20-а.
Отже, суд вважає, що позивачем не надано до суду обґрунтованих доводів та доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що не дає можливості встановити існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Крім того, суд наголошує, що захід забезпечення позову шляхом «зобов`язати призупинити дію рішення» без визначення особи та/або суб`єкта владних повноважень, якому адресована така вимога.
З огляду на вищевикладене, враховуючи обсяг заявлених позовних вимог та спосіб забезпечення позову, визначений заявником у його заяві, виходячи з принципу співмірного вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування заходів забезпечення адміністративного позову з мотивів та у спосіб, які наведені позивачем у клопотанні, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову.
Керуючись статтями 150-154, 248, 256 КАС України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно