Справа № 120/11150/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 січня 2024 р. Справа № 120/11150/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

21.07.2023 року адвокат Красіловський В.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення розслідування про обставини захворювання ОСОБА_1 на підставі рапорту від 24.05.2023 року;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування на рахунок захворювання ОСОБА_1 , під час захисту Батьківщини на підставі рапорту від 24.05.2023 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказав, що ОСОБА_1 у лютому 2022 року він призваний до лав ЗСУ та проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

25.07.2022 року отримав медичну характеристику від Військової частини НОМЕР_1 , в якій вказується про діагноз ОСОБА_1 , а саме: Дифузний кардіосклероз. СН 0. Багатовузловий нетоксичний зоб II ст. Гастроезофагеальна рефлюсна хвороба з езофагітом А ступеню важкості Гострі ерозії шлунку. Початкова катаракта, ангіопатія судин сітківки обох очей.

25.07.2022 року позивач отримав від Військової частини НОМЕР_1 направлення у ВМКЦ ЦР м. Вінниця на стаціонарне лікування у неврологічне відділення.

Вподальшому, 25.07.2022 року, 29.07.2022 року, 30.07.2022 року та 12.08.2022 року ОСОБА_1 отримав консультативне заключення та виписку з неврологічного відділення із зазначенням діагнозів.

31.10.2022 року позивач подав рапорт командиру 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 про направлення на повторне обстеження та лікування, у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало виконувати його службові обов`язки.

10.11.2022 року ОСОБА_1 отримав довідку військово - лікарської комісії № 2134, в якій вказано про обмежену придатність до військової служби.

У період з 18.01.2023 року по 07.02.2023 року позивач перебував у стаціонарі Неврологічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Літинська ЦРЛ" та отримав виписку.

Вподальшому, 24.05.2023 року представником позивача адвокатом Красіловським В.О., засобами поштового зв`язку надіслано рапорт начальнику медичної частини Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування щодо обставин захворювання позивача та на підставі якого видати довідку про обставини травми.

Однак, представник позивача зауважує, що вказаний рапорт не був розглянутий відповідачем.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення розслідування про обставини захворювання позивача на підставі рапорту від 24.05.2023 року, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача та зобов`язано надати суду одночасно з відзивом на позовну заяву рапорт ОСОБА_1 від 24.05.2023 року.

Ухвалою суду від 14.09.2023 року витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України інформацію про місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 .

15.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач не звертався і не подавав жодного рапорту щодо проведення службового розслідування з приводу обставин захворювання.

Відповідач зазначає, що відповідно до наказу міністерства оборони № 608 від 21.11.2017 року «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» службові розслідування проводяться на підставі рапорту військовослужбовця, командира підрозділу, та наказу командира військової частини.

Враховуючи наведене, до командування військової частини НОМЕР_1 не надходило жодного рапорту щодо службового розслідування з приводу захворювання військовослужбовця ОСОБА_1 , а тому дане розслідування не проводилось.

Окрім того, відповідач вказує, що згідно з висновками військово - лікарської комісії від 10.10.2022 року щодо захворювань військовослужбовця ОСОБА_1 , дані захворювання не пов?язані з проходженням військової служби. Отже, причини для проведення службового розслідування з приводу захворювання даного військовослужбовця відсутні.

Враховуючи наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

20.11.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просив задовольнити позовні вимоги позивача.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію рапорту від 24.05.2023 року про призначення розслідування про обставини захворювання, який було надіслано до Військової частини НОМЕР_1 .

19.12.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 13.12.2023 року на адресу суду надійшов рапорт представника позивача від 24.05.2023 року про призначення розслідування про обставини захворювання.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Згідно із записом у дублікаті військового квитка серії НОМЕР_2 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України за призовом.

25.02.2022 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 17.06.2022 року № 86 сержанта ОСОБА_1 , який наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.06.2022 року 78-PC зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду головного сержанта 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , який прибув з Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з 16.06.2022 року зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечень.

31.10.2022 року позивач подав рапорт командиру 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 про направлення на повторне обстеження та лікування, у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало виконувати його службові обов`язки.

10.11.2022 року ОСОБА_1 отримав довідку військово - лікарської комісії № 2134, в якій вказано про обмежену придатність до військової служби та непридатність до військової служби високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах.

Також у вказаній довідці вказано, що захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.

24.05.2023 року адвокатом Красіловським В.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку надіслано рапорт начальнику медичної частини Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування щодо обставин захворювання позивача та на підставі якого видати довідку про обставини травми.

На підтвердження подання зазначеного рапорту представником позивача надано копії експрес-накладної служби доставки «Нова пошта», а саме: № 59 0009 7273 9684 від 24.05.2022 року на адресу: Відділення №5, м. Краматорськ, вул. Ювілейна, 70, одержувач ОСОБА_2 .

Однак на день звернення позивача до суду, відповідач не розглянув рапорт та не прийняв відповідного рішення за результатами його розгляду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення розслідування про обставини захворювання позивача на підставі рапорту від 24.05.2023 року, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст.65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч.1 ст.1 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232-XII).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону № 2232-XII).

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до пункту 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, рапорт від 24.05.2023 року був підписаний і поданий представником позивача безпосередньо командиру Військової частини НОМЕР_1 , минаючи безпосереднього свого командира, при чому в самому рапорті від 05.09.2023 представник позивача не зазначає про відмову від прийняття рапорту своїм безпосереднім командиром та не обґрунтовує причини подання рапорту на пряму до командира Військової частини НОМЕР_1 .

Натомість, у спірних правовідносинах рапорт представника позивача в інтересах ОСОБА_1 про проведення службового розслідування щодо отриманої хвороби військовослужбовцем направлено засобом поштового зв`язку (Нова Пошта) за адресою: АДРЕСА_1 , одержувач ОСОБА_2 .

Проте, представником позивача не обгрунтовано, ким є зазначена ним у Військовій частині НОМЕР_1 особа: ОСОБА_2 .

Також, у позовній заяві представником позивача вказано, що рапорт надісланий начальнику медичної установи Військової частини НОМЕР_1 , а не командиру Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 2 на звороті).

Отже, позивачем не доведено належними доказами подання прямому командиру рапорту від 24.05.2023 року.

При цьому, як зазначає відповідач, Військова частина НОМЕР_1 дислокується в районі ведення бойових дій в Донецькій області, у зв?язку із чим надходження поштової кореспонденції до відповідальних осіб відбувається із значною затримкою, оскільки пункт постійної дислокації знаходиться в м. Подільськ Одеської області, де представник військової частини НОМЕР_3 отримує поштову кореспонденцію від операторів поштового зв?язку та скеровує її до командира військової частини НОМЕР_1 через інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , які періодично вибувають в район ведення бойових дій в Донецькій області.

Тобто, фактично поштова кореспонденція отримується тоді, коли потрапляє в район виконання Військовою частиною НОМЕР_1 завдань за призначенням до стройової частини відділення персоналу штабу НОМЕР_1 , де проходить реєстрацію вхідних документів.

Відтак, суд вважає безпідставним покликання представника позивача на роздруківку повідомлення з телефону, як доказ отримання відповідачем рапорту від 24.05.2023 року з документами, оскільки як в експрес-накладній так і в повідомленні відсутні дані щодо вмісту зазначеного поштового відправлення, а також адреса отримувача не відповідає місцю розташування Військової частини НОМЕР_1 .

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не проведено службове розслідування та не надано відповідь на рапорт представника позивача від 24.05.2023 року щодо необхідності проведення службового розслідування причин та обставин отримання ним травми під час проходження військової служби, оскільки відповідач не отримував цей рапорт, що унеможливило його вчинити відповідні дії,

Щодо підписання рапорту представником позивача, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 115 Дисциплінарного Статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Суд зазначає, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Разом з тим, спеціальне законодавство, яке регулює порядок проходження військової служби не містить положень щодо порядку та строку розгляду рапортів військовослужбовців.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Як вже зазначалось судом, рапорт - це вид службового документа Збройних Сил України. Рапорт є аналогом заяви в цивільному документообігу.

Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних силах України (далі Інструкція № 735).

Пунктом 1 даної Інструкції № 735, визначено, що вона визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Згідно із п.п.5 розділу І Інструкції № 735, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Підпунктом 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції № 735, визначено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

За змістом п.4 розділу ІІ Інструкції № 735, у зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідним роз`ясненням у термін не пізніше ніж через десять днів з дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону України "Про звернення громадян". Копія такого звернення залишається у провадженні того органу військового управління, військової частини, до якого звернувся громадянин.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, рапорт від 24.05.2023 року був підписаний і поданий представником позивача.

При цьому, суд також зауважує, що можливість звернення з таким рапортом адвоката чинним законодавством не передбачено.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення розслідування про обставини захворювання ОСОБА_1 на підставі рапорту від 24.05.2023 року.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При розгляді даної справи суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович