Справа № 320/13992/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 січня 2024 року

м. Київ

справа №320/13992/23

адміністративне провадження № К/990/44535/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2023 року у справі № 320/13992/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 6 лютого 2023 року № 102-О «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів. Державної податкової служби України з 7 лютого 2023 року;

- стягнути з Державної податкової служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 лютого 2023 року до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі включно;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2023 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 28 грудня 2023 року через підсистему "Електронний суд".

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2023 року у справі № 320/13992/23 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Мартинюк Н.М., суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.

У зв`язку з перебуванням судді Загороднюка А.Г. у відпустці згідно з відповідним наказом від 29 грудня 2023 року № 530-кв, який перебував у складі колегії суддів, з урахуванням вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами) та Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, проведено повторний автоматизований розподіл у справі № 320/13992/23.

Так, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Мартинюк Н.М. (головуючий суддя), Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що в даній справі наявні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у справах №640/24023/21, №640/17687/21, оскільки у зазначених справах звільнення відбулись не в період повномасштабної війни, а в мирний час, коли органу нічого не заважало здійснити звільнення з посад раніше. Крім того, скаржник зауважує на тому, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо тривалого часу між датою попередження про наступне звільнення та датою фактичного звільнення через бойові дії в регіоні, повітряні тривоги, тощо.

Верховний Суд звертає увагу, що вирішуючи спір та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування приписів положень частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII згідно якого, в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення з посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести, сформованому, зокрема, у справах №640/15797/21, №640/17678/21.

Повертаючись до обставин цієї справи, зауважимо, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади був реалізований в період дії статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-IX.

У аспекті доводів касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21, від 30 листопада 2022 року у справі №640/15797/21 та від 24 січня 2023 року у справі № 280/6795/21 аналізував означені зміни, які вносилися законодавцем до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ та відповідно досліджував питання про «право» чи «обов`язок» роботодавця пропонувати вакантні посади державної служби у значенні частини третьої статті 87 Закону № 889-VIІІ за обставин, коли звільнення державного службовця здійснювалося після 6 березня 2021 року.

Так, у вищевказаних постановах за подібних правовідносин Верховний Суд зазначив, що в редакції, чинній з 6 березня 2021 року, приписи вказаної статті вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації. Тобто положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22, окремі частини якої зазначено вище) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VI дозволяють здійснити цю процедуру (без обов`язкового проведення конкурсу).

У постановах від 5 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 Верховний Суд резюмував, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, який неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16, висновував, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналізуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №320/13992/23 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Враховуючи вище наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність посилання скаржника на пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2023 року у справі № 320/13992/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду