Справа № 420/7423/19
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7423/19
08 січня 2024 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про постановлення ухвали в порядку ст. 383 КАС України
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та здійснення належним чином оплати праці за роботу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7423/19 від 14 лютого 2020 року (суддя Потоцька Н.В.), позовні вимоги ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Апарату РНБО України, яка полягає у нездійсненні оплати праці ОСОБА_1 за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України (посада патронатної служби) з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року; зобов`язано нарахувати та вплатити середній заробіток за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Від позивача надійшла заява про визнання протиправною бездіяльності вчиненої суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі 420/7423/19.

Заява обґрунтована тим, що рішення суду є невиконаним, а також тим, що відповідач фактично відмовляється виконати рішення, що вбачається з листа від Апарату РНБОУ від 10 липня 2023 р. №2702/20-17/2-23.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач просить суд постановити ухвалу в порядку ст. 383 КАС України, а саме:

визнати протиправною бездіяльність з боку Апарату Ради національної безпеки та оборони України (ЄРДПОУ 21656169), тобто суб`єкта владних повноважень та відповідача у справі 420/7423/19, щодо не виконання та відмови у виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року справа 420/7423/19 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року справа 420/7423/19, шляхом не надання та відмови у наданні ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року за роботу на посаді радника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України служби Секретаря Ради національної безпеки і оборони України (посада патронатної служби), про що схвалити окрему ухвалу;

визнати порушеними права ОСОБА_1 , як позивача у справі 420/7423/19 шляхом не надання та відмови у наданні ОСОБА_1 з боку Апарату Ради національної безпеки та оборони України (ЄРДПОУ 21656169), тобто суб`єкта владних повноважень та відповідача у справі 420/7423/19, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року справа 420/7423/19 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року справа 420/7423/19, середнього заробітку за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року за роботу на посаді радника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України служби Секретаря Ради національної безпеки і оборони України (посада патронатної служби), про що схвалити окрему ухвалу.

Представником Апарату Ради Національної безпеки і оборони України подано заперечення на заяву, яка обґрунтована тим, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився 25 червня 2023 року, а тому керуючись частиною п`ятою статті 383 КАС України суд зобов`язаний повернути вказану заяву від 16.07.2023 заявнику.

Також представник Апарату Ради Національної безпеки і оборони України зазначає, що оскільки заява ОСОБА_1 подана зі пропуском десятиденного строку (пропущено строк звернення на 3 роки) передбаченого частиною четвертою статті 383 КАС України, а обставини пропуску строку, в розумінні чинної практики Верховного Суду викладеної у справах № № 320/3307/21, 160/6211/21, не відповідають критеріям поважності, то заява від 16.07.2023 повинна бути повернута судом заявнику.

Щодо відсутності у діях Апарату Ради національної безпеки і оборони України протиправних дій та протиправної бездіяльності представник зазначає, що з метою виконання рішення суду ОСОБА_1 повинен був звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та подати відповідну заяву, що ним не було здійснено.

Окрім того, представник звертає увагу на те, що вимоги до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем встановлені в частині другій статті 383 КАС України, якою передбачено, що до заяви додаються інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформація про хід виконавчого провадження (пункт 7, 8 частини другої статті 383 КАС України). Заявником не було виконано вказані вимоги, оскільки таких дій ним не здійснювалося, виконавчий лист не пред`являвся до виконання. Тобто, затримка виконання рішення, на яке посилається заявник, виникла у зв`язку із бездіяльністю самого заявника, а не відповідача, що свідчить про безпідставність, необґрунтованість та надуманість заяви від 16.07.2023.

Позивачем подано письмові пояснення щодо заперечень відповідача, в яких зазначено про необґрунтованість доводів представника Апарату Ради Національної безпеки і оборони України.

Крім того, заявник наполягає на тому, що АРНБОУ не просто не виконав щодо ОСОБА_1 рішення суду від 14 лютого 2020 р., але й відмовився виконувати судове рішення, про що зазначено у листі АРНБОУ від 10 липня 2023 р. № 2702/20-17/2-23, у якому АРНБОУ прямо відмовився виконувати рішення ООАС від 14 лютого 2020 р. у справі 420/7423/19 всупереч ст. 6, 13, 18 Конвенції ст. 1 Протоколу до неї, ст. 55 та 129-1 Конституції України.

У зв`язку з відсутністю додаткових пояснень позивач не заперечував про продовження розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні участь не приймав, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений відповідно до вимог КАС України. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відтак, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Так, Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7423/19 від 14 лютого 2020 року (суддя Потоцька Н.В.), позовні вимоги ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Апарату РНБО України, яка полягає у нездійсненні оплати праці ОСОБА_1 за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України (посада патронатної служби) з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року; зобов`язано нарахувати та вплатити середній заробіток за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7423/19 від 14 лютого 2020 року залишено без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.02.2021 року у справі №420/7423/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №420/7423/19 у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року та здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року; здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) - задоволено. Стягнуто з Апарату Ради Національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року. Зобов`язано Апарат Ради Національної безпеки і оборони України здійснити належним чином оплату праці ОСОБА_1 за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 року апеляційну скаргу Апарату Ради національної безпеки і оборони України задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року скасовано. Ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року; здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) відмовлено.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №420/7423/19. Закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №420/7423/19 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та здійснення належним чином оплати праці за роботу.

04.07.2023 року представник позивача звернувся до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію коли саме та у якій саме спосіб Апарат РНБОУ виконав щодо ОСОБА_1 вимоги Рішення ООАС у справі 420/7423/19 від 14 лютого 2020 р. провадження П/420/7785/19 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року та попросив надати письмові підтвердження такого виконання.

Листом від 10.07.2023 року №2702/20-17/2-23 позивача повідомлено що, оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/7423/19 від 14 лютого 2020 року не набрало законної сили та після його перегляду в апеляційному порядку скасовано згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року, правові підстави для виконання рішення відсутні. Апаратом Ради національної безпеки і оборони України 13 січня 2020 року перераховано депоновану заробітну плату (розрахунок при звільненні за серпень 2019 року) на надані ОСОБА_1 реквізити банку. Окремо інформуємо, що згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 подано заяву про відмову від касаційної скарги на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 420/7423/19, яку судом задоволено та касаційне провадження закрито.

В свою чергу, суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 18.02.2021 року судові рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі № 420/7423/19 були скасовані лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року та зобов`язання відповідача здійснити належним чином оплату праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби). В іншій частині (а саме в частині задоволення вимог ОСОБА_1 ) рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №420/7423/19 залишені Верховним Судом без змін.

Таким чином наявність постанови Верховного Суду від 18.01.2021 року не впливає на можливість позивача звернутись до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, зокрема, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №420/7423/19, ухваленого на його користь, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, доводи позивача щодо протиправної бездіяльності Апарату Ради Національної безпеки і оборони України яка полягає у не виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року у справі №420/7423/19 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року є обґрунтованими.

При цьому, суд враховує те, що відповідач не має наміру вчиняти дії спрямовані на виконання зазначеного рішення суду, що вбачається як з листа від 10.07.2023 року, так і з поданих до суду заперечень.

Між тим, доводи представника відповідача стосовно того, що невиконання рішення суду обумовлене бездіяльністю позивача (не звернувся до органів казначейства, виконавчої служби), є безпідставними та необґрунтованими.

По-перше, рішенням суду зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки без визначення певної суми, а тому саме на відповідача покладається обов`язок здійснити розрахунок та виплатити позивачу належні йому суми.

По-друге, не звернення позивача до виконавчої служби жодним чином не знімає обов`язку з відповідача виконати рішення суду.

По-третє, ухвалою суду від 08.01.2024 року судом поновлено позивачу строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з тим, суд враховує, що позивач звернувся до суду з даною заявою в десятиденний строк з дня отримання від відповідача листа від 10.07.2023 року, в якому відповідачем вказано про відсутність підстав для виконання рішення суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за наявності підстав для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених рішенням суду, суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Таким чином, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Враховуючи, що Апарат Ради Національної безпеки і оборони України не здійснюючи нарахування та виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки з 30 серпні 2019 року по 12 січня 2020 року вчинив протиправну бездіяльність, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати Апарат Ради Національної безпеки та оборони України у 60-денний строк з моменту отримання цієї ухвали повідомити суд про виконання окремої ухвали.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 159, 248, 249, 261, 262, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача про постановлення ухвали в порядку ст. 383 КАС України задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Апарату Ради національної безпеки та оборони України (ЄРДПОУ 21656169) щодо не виконання та відмови у виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі 420/7423/19 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі 420/7423/19, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті середнього заробітку за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року за роботу на посаді радника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України служби Секретаря Ради національної безпеки і оборони України (посада патронатної служби).

Зобов`язати Апарат Ради національної безпеки та оборони України у 60-денний строк з моменту отримання цієї ухвали надати до Одеського окружного адміністративного суду докази на підтвердження виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у справі №420/7423/19.

Направити дану окрему ухвалу до Апарату Ради національної безпеки та оборони України для вжиття заходів щодо усунення порушення, встановленого судом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.П.Марин