Справа № 500/7137/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7137/23

10 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Підволочиської селищної ради Тернопільської області (далі відповідач, Підволочиська селищна рада), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Підволочиської селищної ради щодо усунення перешкод при користуванні пасовищем і ненадання відповіді на звернення;

зобов`язати Підволочиську селищну раду надати відповідь на звернення;

зобов`язати Підволочиську селищну раду негайно огородити територію пасовища та врегулювати питання його використання (заборона використання для підприємницької діяльності, заготівлі сіна, приведення площі пасовища до норм відповідно до кількості худоби);

зобов`язати Підволочиську селищну раду внести зміни в Правила благоустрою Підволочиської територіальної громади щодо забезпечення цілісності огородження пасовища і відповідальність за порушення в його використанні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при користуванні громадським пасовищем, яке існує в даному статусі біля 20-25 років, розміщеним на території Підволочиської селищної ради, у ОСОБА_1 постійно виникають проблеми через неврегулювання питань про його огородження та створення перешкод в випасанні худоби. Позивач неодноразово звертався до Підволочиської селищної ради з вимогою огородження пасовища. Однак, відповідачем дане питання не вирішено, хоча і не заперечується проти використання території в якості громадського пасовища. Позивач вважає таку бездіяльність неправомірною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.11.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк, достатній для усунення її недоліків (із зазначенням способу їх усунення) до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

На виконання вказаної ухвали, 20.11.2023 позивачем подано заяву, в якій уточнено позовні вимоги, а саме:

"Визнати протиправною бездіяльність Підволочиської селищної ради щодо організації та неогородження території для вигулу домашніх тварин (пасовища).

Оскільки за прогнозом синоптиків зима 2023-2024 рр буде теплою і пасовище (майданчик для вигулу домашніх тварин) при сприятливій погоді (при температурі повітря вище 0 градусів) буде і дальше використовуватися для випасання худоби (продовження пасовищного сезону) зобов`язати Підволочиську селищну раду негайно і надійно провести огородження території для вигулу домашніх тварин (громадського пасовища) на території смт.Підволочиськ (перекрити 3 пішохідні містки через річку Самець, встановити огорожу від річки Самець до дренажного каналу та огородити північну частину пасовища вздовж вулиці Українська) для попередження виходу худоби за його межі.

Ухвалою суду від 22.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, 07.12.2023 Підволочиською селищною радою подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що Підволочиська селищна рада належним чином та у встановлені строки надала ОСОБА_1 відповіді на його звернення 19.06.2023 вих. № К-191/020, К-193/020, К-201/270, К-217/020 та 02.11.2023 вих. № К-474/130. Щодо обов`язку організувати створення та облаштування майданчиків та зон для вигулу домашніх тварин, відповідач відзначив, що на утриманні у позивача перебувають не домашні, а сільськогосподарські тварини, а саме, бики, корови та телята. У Підволочиської селищної ради відсутній обов`язок облаштування будь-яких майданчиків та зон для вигулу даного виду тварин, а саме сільськогосподарських тварин, які належать позивачу. Вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо усунення перешкод у користуванні пасовищем є також безпідставною, оскільки на території смт.Підволочиськ пасовище відсутнє. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач не погодився з наведеними відповідачем у відзиві запереченнями. На переконання позивача, велика рогата худоба, яка утримується в особистому селянському господарстві населення належить до домашніх тварин, а для вигулу домашніх тварин повинні бути створені огородженні майданчики.

Також позивачем 08.01.2024 подано додаткові пояснення у справі у яких відзначив про гарантування права загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався у Підволочиську селищну раду із заявами від 25.05.2023 вх. № К-191/020 та № К-193/020, від 02.06.2023 вх. № К-201/270, від 12.06.2023 вх. № К-217/020 та від 24.10.2023 вх. № К-474/130, зокрема, з вимогою огородження пасовища, за результатами розгляду яких надано відповіді на його звернення 19.06.2023 вих. № К-191/020, К-193/020, К-201/270, К-217/020 та 02.11.2023 вих. № К-474/130.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо організації та неогородження території для вигулу домашніх тварин (пасовища), позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

За змістом ч.1 ст.2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

У відповідності до абз.1 ч.1 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

В силу приписів ч.2 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

При цьому, положеннями ч.8, 10 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

В цілому зазначені норми є прогресивними, покликаними раціоналізувати використання територій населених пунктів та оптимізувати містобудівну діяльність.

У відповідності до п.42 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що на місцевому рівні планування територій здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів органами місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, позивач неодноразово звертався до відповідача стосовно організації огородження пасовища.

Однак відповідно до генерального плану смт Підволочиськ Тернопільської області, розробленого проектним інститутом "ГИПРОГРАД" у м. Київ в 1989 році (1:5000), пасовище відсутнє.

Вищезазначений генеральний план, згідно рішення Підволочиської селищної ради від 02.04.2013 № 960, визнаний чинним і придатним для використання до моменту розроблення і затвердження нового генерального плану смт Підволочиськ.

Оцінюючи правомірність оскарженої бездіяльності, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.34 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Отже, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадського пасовища. Проте, реалізація цього права має відбуватись у відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою.

Матеріали справи не містять доказів розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою створення громадського пасовища, формування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо.

Так, у межах спірних правовідносин, позивачем не надано суду належних доказів, що свідчили б про створення в смт Підволочиськ Тернопільської області громадського пасовища для випасання худоби, що свідчить про безпідставність вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Підволочиської селищної ради щодо організації та неогородження пасовища.

Разом з тим, позивач помилково ототожнює огородження території для вигулу домашніх тварин та пасовища, посилаючись на норми Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження", з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Абзац 2 ст.1 цього ж Закону визначає, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Стаття 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" зазначає, що об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.30-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи місцевого самоврядування визначають необхідну кількість та місце розташування майданчиків та зон для вигулу домашніх тварин, організовують їх створення і облаштування, що включає в себе їх огородження, встановлення інформаційних табличок, контейнерів для збирання екскрементів домашніх тварин їх власниками, а також здійснюють організацію вивезення і утилізації екскрементів домашніх тварин.

При цьому, в Законі України "Про захист тварин від жорстокого поводження" визначено такі терміни як:

тварини - це біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові;

домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі;

сільськогосподарські тварини - тварини, що утримуються та розводяться людиною для отримання продуктів і сировини тваринного походження.

Суд враховує, що на утриманні у позивача перебувають не домашні, а саме сільськогосподарські тварини, що свідчить про відсутність у Підволочиської селищної ради обов`язку облаштування будь-яких майданчиків та зон для вигулу даного виду тварин.

Також суд вважає, що визначення місця встановлення об`єктів благоустрою, зокрема парканів, відноситься до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана бездіяльність відповідача відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Підволочиська селищна рада Тернопільської області (місцезнаходження: вул.Шептицького, 4, смт.Підволочиськ, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 47801, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.