Справа № 500/2642/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2642/23 пров. № А/857/16710/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі №500/2642/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 14.08.2023,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі - відповідач, ВК Тернопільської міської ради.), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 08.02.2023 за №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВК Тернопільської міської ради прийнято рішення від 08.02.2023 за №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» (далі рішення №103), яким вирішено: «постійно діючій робочій групі в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення організувати та провести роботи з демонтажу огорожі, встановленої на землях комунальної власності по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 », яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. На виконання вищевказаного рішення №103, постійно діючою робочою групою та представниками Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради по АДРЕСА_2 проведено демонтаж огорожі 02.03.2023. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №196031655 від 13.01.2020 ОСОБА_1 належить житловий будинок, загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 01, який належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Шонь Ю.М. від 05.07.2019 за №1182. Позивач вважає, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Просить врахувати, що з 27.05.2021 громадянину не треба звертатися до органу місцевого самоврядування з проханням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, якщо особа вже користується відповідною земельною ділянкою територіальної громади та хоче приватизувати її. Також, вказав, що відповідачем відповідно до вимог діючого законодавства питання про відведення земельної ділянки ОСОБА_3 на пленарному засіданні міської ради не розглянуто та відповідно рішення по суті порушеного питання не прийнято, чим, на думку позивача, порушено вимоги ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР. Відповідач протиправно не прийняв рішення за заявою ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, звернув увагу суду на тому, що рішення №103 від 08.02.2023 взагалі не стосується позивача, а вказуються на порушення ОСОБА_2 - який не є власником будь-якого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Також вважає, що встановлена позивачем огорожа знаходилась виключного на земельній ділянці площею 0,0467 га. кадастровий номер :08:011:0084, за адресою: АДРЕСА_2 , та не порушує буд-яких прав інших фізичних осіб чи інтересів територіальної громади м. Тернополя.

Крім того, в рішенні №103 від 08.02.2023 не вказано підстав та причин прийняття рішення про демонтаж огорожі.

Оскільки оскаржуване рішення порушує права позивача, звернувся до суду із позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 скасувати та прийняти постанову про задоволення позову повністю.

Вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, зокрема, зауважив, що з метою оформлення права власності на земельну ділянку 21.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 та передання безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та долучив необхідні документи.

Однак листом від 04.10.2022 Тернопільська міська рада повідомила позивача, що на даний час немає правових підстав для надання адміністративних послуг, оскільки позивачем до наданих документів не долучено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання погодження суміжних користувачів, не долучено документ, який підтверджує право користування даною земельною ділянкою та рішення міської ради щодо надання дозволу на розроблення технічної документації, а також у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні.

Так, відсутність рішення міської ради щодо надання дозволу на розроблення технічної документації є неправомірним, оскільки станом на вересень 2021 року отримання такого рішення не є необхідним через прийняття Закону України №1423 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідачем відповідно до вимог діючого чинного законодавства питання про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на пленарному засіданні міської ради не розглянуто та, відповідно, рішення по суті порушеного питання не прийнято, чим порушено вимоги ст.ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідачем протиправно не прийнято рішення за заявою ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане є протиправною бездіяльністю, а тому звернувся до суду із позовом.

Відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 у справі №500/507/23 визнано протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язано Тернопільську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та прийняти на пленарному засіданні сесії ради відповідне рішення за результатом її розгляду.

Вказане рішення набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2023.

Судом першої інстанції не враховано вищевказане судове рішення при прийнятті рішення у цій справі.

Також судом першої інстанції не взято до уваги те, що підставою для проведення перевірки та прийняття рішення відповідача стало звернення сусідок, з якими позивач перебуває в неприязних відносинах. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до заступника міського голови м. Тернопіль з питання діяльності виконавчих органів влади з клопотанням-скаргою, до якого долучили фото докази та у якому вказали, що ОСОБА_2 , батько позивача (будинковолодіння АДРЕСА_2 ) складає на спільній прибудинковій території будівельні матеріали, сміття, автозапчастини, а також залив фундамент. Будь-яких інших претензій щодо демонтажу спільної огорожі біля будинковолодіння в АДРЕСА_1 не заявляли та не просили. Вказані особи зазначили, що прибудинкова територія за вказаною адресою знаходиться у власності міста, а тому просили скликати адміністративну Комісію при ВК Тернопільської міської ради та зобов`язати ОСОБА_2 , батька апелянта, вивезти згадані речі з спільної прибудинкової території та демонтувати залитий ним фундамент. Зауважує, що будівельні матеріали, сміття та автозапчастини добровільно придбані ОСОБА_2 .

Станом на день прийняття рішення №103 від 08.02.20223 усі порушення, про які вказували сусіди - усунуті, а будь-яких інших звернень стосовно демонтажу не було.

Судом першої інстанції взагалі не взято до уваги того, що оскаржене рішення взагалі не стосується позивача, а його батька, який не є власником будь-якого майна за означеною адресою та не встановлював будь-якої огорожі, а позивача про прийняте рішення відповідач не повідомляв.

В оскарженому рішенні не вказано підстав та причин прийняття рішення про демонтаж огорожі, а демонтаж вчинено без повідомлення позивача.

Доказів того, що здійснена позивачем або його право попередниками будівництво огорожі не відповідає вимогам будівельних норм та правил, у зв`язку з чим порушує права відповідача, суду не надано взагалі. Чинне законодавство не передбачає зобов`язання щодо оформлення дозвільної документації на спорудження паркану з хвірткою на земельних ділянках, а тому такий паркан з хвірткою не може мати статус самочинного будівництва.

Відповідачем не надано жодного документа щодо порушення його права у використанні/користуванні прибудинковою територією вказаного домоволодіння, оскільки межі користування такої території між співвласниками не встановлені, а тому відсутні підстави вважати, що огорожі становлять перешкоду для відповідача чи інших громадян м. Тернополя чи гостей, а також сусідів в користуванні земельною ділянкою за вказаною адресою з будь-якою метою.

Позивачем та іншими сусідами, в тому числі і заявниками, було погоджено зведення огорожі між їхніми земельними ділянками та вулицею щодо незаконного проникнення сторонніх осіб на територію будинковолодіння.

З позиції апелянта, встановлення спірної огорожі не є діями, які направлені на самовільне захоплення частини ділянки домоволодіння та створення перешкод сусідам у користуванні двором, а саме на захист свого права власності.

Матеріалами справи підтверджується, що такий порядок користування подвір`ям домоволодіння фактично склався вже тривалий час і задовго до придбання позивачем частки у праві власності на це домоволодіння та встановлення огорожі всіма співвласниками будинку.

23.10.2023 надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача.

Відповідач, зокрема, вказав, що згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №310234993 від 20.09.2022 ОСОБА_1 належить житловий будинок загальною площею 54,3 кв.м, житловою площею 28.7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Поряд з цим, будь-якого речового права на земельну ділянку, на якій розташовано будинок позивача, наскладовано автозапчастини та встановлено огорожу останнім, досі не оформлено.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач замовив у ПП Фірма «Матек» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі вказаної документації із землеустрою сформовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0467 га, та зареєстровано у Державному земельному кадастрі.

На даний момент вищевказана технічна документація із землеустрою Тернопільською міською радою не затверджена, а відповідна земельна ділянка в приватну власність не передана, тобто із комунальної власності не вибула і належить Тернопільській міській територіальній громаді. Вказане свідчить про відсутність у позивача чи будь-якої іншої особи підстав для розміщення на ній огорожі і, як наслідок, законність спірного рішення виконавчого комітету.

Зауважено, що аналіз чинного законодавства свідчить про наявність обов`язку отримати відповідний дозвіл на влаштування блокуючих пристроїв, шлагбаумів, штучних перешкод, а також відсутність можливості встановлювати їх за власним бажанням.

Матеріалами справи, фото світлинами підтверджено встановлення огорожі та складування автозапчастин на земельній ділянці біля будинку позивача та ним не заперечується. Після засідання робочої груп 12.01.2023 позивач прибрав автозапчастини із земельної ділянки.

Прибудинкова територія встановлюється виключно навколо багатоквартирного будинку, однак позивач є власником індивідуального житлового будинку.

Враховуючи належність земельної ділянки, де була встановлена огорожа та наскладовано автозапчастини, до комунальної власності, наявність скарг третіх осіб, можна дійти висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскарженого рішення.

Відповідач також вважає безпідставними покликання позивача про протиправність дій Тернопільської міської ради з розгляду його заяви про затвердження технічної документації та неприйняття нею відповідного рішення. Так, відповідач зауважує, що жодного із визначених законом документів на посвідчення за позивачем права користування земельною ділянкою позивачем не надано. Подана технічна документація передбачає наявність документа, що також передбачено у її змісті, однак відповідний документ там відсутній.

В цій ситуації були відсутніми підстави для замовлення технічної документації без дозволу органу місцевого самоврядування, що надалі унеможливлює затвердження цієї документації радою.

Відповідач вказує, що дії з розгляду заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою 21.09.2022 були правомірними, а тому відсутні підстави для затвердження технічної документації та передання земельної ділянки у власність позивачу.

Спірне рішення у цій справі прийняте у спосіб та порядку, визначених законодавством.

Також відповідач проінформував, що вказане рішення оскаржене братом позивача у межах справи №500/1032/23 з аналогічних підстав, у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на адресу Тернопільської міської ради надійшли клопотання від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо законності встановленої гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) огорожі на спільній прибудинковій території та складування автомобільних запчастин.

В подальшому, за результатом розгляду вказаних звернень, постійно діючою робочою групою, яка створена рішенням виконавчого комітету №1225 від 22.12.2021 «Про створення постійно діючої робочої групи», складено Акт від 12.01.2023, у пункті 1 якого зазначено: «житлові будинки АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_7 розташовані на земельній ділянці, яка є у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ; дана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності та жодному із співкористувачів не передана; рішенням сесії Тернопільської міської ради №6/53/96 від 28.11.2014 гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 . Проте, гр. ОСОБА_2 не виконав вимоги п.2 даного рішення, та не подав на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; зі слів гр. ОСОБА_5 справа щодо розподілу меж знаходиться у суді; згідно візуального обстеження, частину земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні, огороджено парканом, за огорожею наскладновано автомобільні запчастини; згідно ст. 152 Земельного кодексу України - держава гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки. Власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків».

За результатом голосування, робочою групою прийнято рішення подати пропозицію відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради підготувати відповідне рішення на розгляд виконавчому комітету міської ради щодо демонтажу огорожі, яка встановлена на землях комунальної власності по АДРЕСА_1 .

Після цього, 08.02.2023 відповідачем прийнято рішення №103 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», яким вирішено постійно діючій робочій групі в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення організувати та провести роботи з демонтажу огорожі, встановленої на землях комунальної власності по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 . Постійно діючій робочій групі повідомити ОСОБА_2 про можливість самостійного демонтажу огорожі, вказаної в п.1 даного рішення. Управлінню цифрової трансформації та комунікацій зі ЗМІ міської ради оприлюднити дане рішення в засобах масової інформації.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд першої інстанції вказав, що

позивач замовив у ПП Фірма «Матек» технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На підставі вищевказаної технічної документації із землеустрою сформовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.0467 га., присвоєно кадастровий номер :08:011:0084 та зареєстровано у Державному земельному кадастрі.

Однак, в ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що на даний момент вищевказана технічна документація із землеустрою Тернопільською міською радою не затверджена, а земельна ділянка за к. н. :08:011:0084 в приватну власність не передавалась, та належить до комунальної власності міста.

Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення ВК Тернопільської міської ради «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» №103 від 08.02.2023, рішення про передачу позивачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за вищевказаною адресою відсутнє.

У позовній заяві позивач вказує на те, що вживає заходи щодо отримання безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, вказує на імперативні приписи ст. 120 Земельного кодексу України, стосовно того, що принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, а тому вважає, що дії щодо розміщення огорожі - є правомірними, а рішення про її демонтаж - незаконним.

Однак, вирішуючи даний спір по суті, судом першої інстанції не здобуто, та учасниками справи суду не подано доказів наявності відповідного рішення, прийнятого власником земельної ділянки для розміщення металевої огорожі за адресою АДРЕСА_1 поруч з будинком, яка була встановлена на землях комунальної власності.

Вказане, з позиції суду першої інстанції, свідчить що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок позивача, не є його власністю та не може вважатися спільним майном власників будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_8 за вказаною адресою, оскільки належить на праві комунальної власності Тернопільській міській територіальній громаді.

У спірному випадку у позовній заяві позивач зазначає про те, що відповідач - чи інший підрозділ - орган місцевого самоврядування Тернопільської міської ради не проводив ніяких перевірок по місцю проживання ОСОБА_1 та знаходження житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 чи будинку, АДРЕСА_1 та не повідомляв позивача про будь-які порушення, виявлені по вищевказаній адресі.

Поряд з цим, позивач вказує про те, що рішення №103 від 08.02.2023 взагалі не стосується позивача та вказується на порушення ОСОБА_2 - який, як зазначає позивач, не є власником будь-якого нерухомого майна за відповідною адресою .

Суд першої інстанції вважає, що оскаржуване у даній справі рішення прийнято на виконання функцій самоврядного контролю відповідача, є актом індивідуальної дії, у розумінні ст. 4 КАС України, дія якого вичерпується проведенням постійно діючою комісією робіт з демонтажу огорожі, встановленої на землях комунальної власності по АДРЕСА_1 , та, на думку суду, стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 .

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд першої інстанції виходив з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Враховуючи викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, а тому у задоволенні позову відмовив повністю.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, які регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені у ст. 12 ЗК України, до яких, серед інших, відносяться повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п. п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України).

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені у ст. 116 ЗК України.

Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) від 21.05.1997.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з пп. 1 п. «а» ст. 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп. 7 п. «а» ст. 30 Закону №280/97-ВР).

Згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

За правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, системний аналіз норм статей 22, 116, 118 ЗК України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Сторонами не заперечується те, що згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №310234993 від 20.09.2022 ОСОБА_1 належить житловий будинок, загальною площею 54,3 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивач замовив у ПП Фірма «Матек» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На підставі вказаної документації сформовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0467 га, присвоєно кадастровий номер :08:011:0084 та зареєстровано у Державному земельному кадастрі.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2021 №НВ-021 зазначену земельну ділянку зареєстровано та присвоєно кадастровий номер :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0467 га, цільове призначення - 2.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

21.09.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Тернопільської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

До вказаної заяви було долучено: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; паспорт громадянина України; реєстраційний номер облікової картки платника податків; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж; документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно; довідка про одержання у власність земельної ділянки в межах.

Листом Тернопільської міської ради від 04.10.2022 № 24658/2022 позивачу повідомлено, що на даний час немає правових підстав для надання адміністративної послуги. При вивченні клопотання та долучених до нього документів, встановлено відсутність в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання погодження суміжних землекористувачів. Не долучено і документ, який підтверджує право користування земельною ділянкою та рішення міської ради щодо надання дозволу на розроблення технічної документації. Також позивачу надано інформацію, що відповідно до пп. 5 п. 27 Перехідних положень ЗК України що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Позивач вважаючи вказану бездіяльність протиправною звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом.

Рішенням у справі №500/507/23 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Тернопільської міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язано Тернопільську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2022 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0467 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :08:011:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та прийняти на пленарному засіданні сесії ради відповідне рішення за результатом її розгляду.

Вказане рішення набрало законної сили та залишене без змін відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2023.

Не зважаючи на викладене, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення ВК Тернопільської міської ради «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» №103 від 08.02.2023, рішення про передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність зазначеної вище земельної ділянки не прийнято, доказів зворотного до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів у контексті викладеного зауважує, що позбавлена права надавати оцінку діям відповідача щодо прийняття чи неприйняття рішення, внаслідок зобов`язання, встановленого у справі №500/507/23, оскільки вказане не охоплюється предметом цього спору, а також з цих же ж підстав не трактує порядок передачі земельних ділянок у порядку безоплатної приватизації.

За таких обставин, означена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок позивача, належить до комунальної власності м. Тернополя, а розпорядження цією земельною ділянкою відноситься до повноважень Тернопільської міської ради.

Сторонами не оспорював ся факт того, що на вказаній земельній ділянці встановлено металеву огорожу.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-VI (далі Закон №2807-VI) від 06.09.2005.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2807-VI благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (ст. 5 Закону №2807-VI).

Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (ст. 14 Закон № 2807-VI).

Згідно з приписами ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону №2807-VI організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011, відповідно до ч. 3 ст. 28 якого розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Так, елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми (ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону №2807-VI)

Мала архітектурна форма це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Доказів погодження позивачем розміщення огорожі на вищевказаній земельній ділянці комунальної власності з відповідачем до матеріалів справи не надано.

За приписами ст. 40 Закону №2807-IV міські ради та їх виконавчі органи здійснюють у сфері благоустрою населених пунктів самоврядний контроль, який здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту (ч. 3).

Своєю чергою, власник земельної ділянки або землекористувач (у даному випадку відповідач) може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Вказане свідчить про безпідставність доводів про відсутність скарг на огорожу зі сторони сусідів у їхньому зверненні, а тому і відсутність підстав для її демонтажу.

Відповідач як власник земельної ділянки не погоджував встановлення відповідної огорожі, а тому виходячи із вищевказаних приписів мав право приймати рішення щодо її демонтажу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції констатує, що рішення ВК Тернопільської міської ради №103 від 08.02.2023 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи викладене у сукупності, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене відповідачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі №500/2642/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 08 січня 2024 року