Справа № 420/23609/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21;

стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 74802 гривні 43 копійки у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 08 червня 2015 року по 31 липня 2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Проте, як стверджує позивач, за час проходження військової служби йому в неповному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення у зв`язку із чим він звернувся до суду за захистом порушених соціальних прав. Так, рішеннями по справі № 420/5831/20 та № 420/16507/21 позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу спірної індексації були задоволені. Відповідачем судові рішення добровільно не виконувалися у зв`язку із чим такі були виконані у примусовому порядку державною виконавчою службою (виконавче провадження № 64421213 та № 713357845). Додатково, з метою виконання судових рішень, представником позивача 27.03.2023 року подано звернення на Урядову гарячу лінію та 18 серпня 2023 року відповідачем остаточно виплачено належну ОСОБА_1 індексацію в розмірі 80 203,29 грн. Водночас, враховуючи те, що при виплаті індексації відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходу, то він звернувся до суду із даним позовом для захисту порушеного майнового інтересу в розмірі 74802 гривні 43 копійки. за його розрахунком.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціальні права не є абсолютними, а відтак можуть бути обмежені зокрема в умовах воєнного стану в державі. При цьому, як зазначає представник відповідача, військова частина з лютого 2022 року виконує бойове завдання з оборони та відсічі повномасштабного вторгнення рф й у зв`язку чим командування військової частини не мало можливості ознайомитися із рішеннями суду та подати апеляційну скаргу. Проте, 22 березня 2023 року до відповідача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження по справі № 420/16507/21, після чого було отримано копію судового рішення та оскаржено його в апеляційному порядку. Втім, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2023 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року без змін. З метою економії бюджетних коштів командуванням військової частини НОМЕР_2 у липні 2023 року на ім`я Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України направлено лист щодо погодження розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та виділення коштів для виплати відповідних сум. Вказана пропозиція була погоджена та після виділення коштів позивач отримав належну йому індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Окрему увагу представник відповідача звертав на те, що до внесення змін в 2021 році до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» сума індексації грошових доходів громадян не була включена до переліку грошових доходів, які підлягають компенсації втрати частини доходів. У зв`язку із чим наданий розрахунок позивача, на думку військової частини, є невірним та така сума становить 24 663,29 грн.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України, від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 з 08 червня 2015 року по 31 липня 2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за вказаний вище період у сумі 86054,90 грн.

Листом №731 від 26 травня 2020 року Військова частина НОМЕР_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що індексація грошового забезпечення здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про індексацію грошових доходів населення», а також, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078. Разом з цим, сума індексації, вказана у зверненні ОСОБА_1 є необґрунтованою, жодного розрахунку та підстав нарахування у зверненні не наведено.

Не погоджуючись із відмовою щодо компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Судом встановлено, згідно відомостей автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року (справа № 420/5831/20) визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року змінено у мотивувальній частині, з мотивів, викладених у постанові.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року змінено та викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року - залишено без змін.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року (справа № 420/16507/21), залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2023 року, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно банківської виписки (а.с.12) позивачу на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 420/5831/20 зараховано 4435,66грн.

Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» 18 серпня 2023 року було зараховано від відповідача грошові кошти у розмірі 80203,29 грн. на виконання рішення у справі № 420/16507/21 (а.с.14).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульоване України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (у даному випадку грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв Порядок №159, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Отже, пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Верховний Суд у постанові від 13.01.2020 у справі №240/11882/19 дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Тому у випадку не нарахування та не виплати відповідачем сум грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом або судовим рішенням обов`язку здійснити виплату належних сум.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання рішення суду по справі №420/16507/21 позивачу виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в належному розмірі лише 18 серпня 2023 року, а відтак, позивач набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. При цьому, суд зважає на те, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за вказаний період було визнано та захищено у судовому порядку при розгляді як адміністративної справи № 420/5831/20, так і справи № 420/16507/21.

Слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем порушено строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом із тим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що у даному випадку соціальні права позивача в умовах воєнного стану можуть бути обмежені, оскільки спірні правовідносини щодо нарахування та виплати належної позивачу індексації за часом мали місце до введення воєнного стану в Україні.

До того ж, суд наголошує, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № 206/4411/16-а.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів у сумі 74802 гривні 43 копійки, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із тим, що розрахунок суми компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 є компетенцією відповідача, як органу, який нараховує та здійснює виплату грошового забезпечення. При цьому, суд наголошує, що стягненню підлягають вже нараховані суми, але не виплачені, а тому, оскільки компенсація втрати частини доходів відповідачем не нарахована, правових підстав для стягнення фіксованої та розрахованої позивачем суми вказаного виду компенсації суд не вбачає.

Разом із тим, доводи відповідача, що до внесення змін в 2021 році до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» сума індексації грошових доходів громадян не була включена до переліку грошових доходів, які підлягають компенсації втрати частини доходів, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що остаточна виплата позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період відповідачем здійснена лише у серпні 2023 року, а відтак з огляду на те, що станом на дату остаточного розрахунку з позивачем по індексації нормативно-правові акти передбачають право на отримання компенсації за порушення строків виплати індексації грошового забезпечення, то позивач має право на отримання такої компенсації.

Одночасно, в контексті обставин даної справи, суд звертає увагу, що індексація грошового забезпечення є складовою такого забезпечення та до внесення змін в 2021 році до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення гарантувалося законодавством України. З огляду на це довід відповідача про необхідність здійснення обрахунку розміру компенсації втрати частини доходів у даному випадку з 2021 року суд вважає необґрунтованим та таким, що не узгоджується із законодавстом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Водночас, суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням характеру спірних правовідносин, суд, виходячи з вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає, що достатнім та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21, а у позові про стягнення суми компенсації слід відмовити.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати для розподілу між сторонами відсутні.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у справі № 420/16507/21.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян