Справа № 400/831/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р. № 400/831/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо розрахунку додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року;

- визнання протиправною бездіяльності протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , яка безпідставно та цілеспрямовано перервала лікування ОСОБА_1 з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. та здійснити перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги в розмірі 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р., гр. ОСОБА_1 ;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 27 квітня 2022 року отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна з вогнепальним багато уламковим переломом середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків та пошкодження стегнової артерії. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту Довгеньке, Ізюмського району, Харківської області внаслідок артилерійського обстрілу. Згідно свідоцтва про хворобу № НОМЕР_2 перебував на обстежені і лікуванні: КНП «МЛ №3» КМР - з 27.04.2022 р. по 28.04.2022 р.; в/ч НОМЕР_3 - з 28.04.2022 р. по 30.04.2022 р.; КНП «МКЛ №3» ТМР - з 01.05.2022 р. по 24.05.2022 р.; КНП «МКЛ №3» ТМР - з 24.05.2022 р. по 13.06.2022 р.; в/ч НОМЕР_4 - з 14.07.2022 р. 13.07.2022 р. з в/ч НОМЕР_1 замість направлення для подальшого лікування, командиром направлений на медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби. Відповідь отримав 19.08.2022р. Замість того щоб продовжити лікування позивача направили в пункт постійної дислокації, де він перебував з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. приймаючи ліки самотужки, адже я не міг самовільно покинути в/ч. В цей період очікував відповідь ВЛК до 19.08.2022 р., адже йому повідомили що не можуть без рішення направляти на лікування. Після відповіді повідомили, що направляють ОСОБА_1 у іншу військову частину, тому після переведення продовжиш лікуватися. Тому в результаті аж 09.09.2022 року направили на медогляд і аж після 28.10.2022 року направили в іншу частину. Після того як прибув у в/ч НОМЕР_5 , з 03.11.2022 р. продовжив лікування у відділенні медичної реабілітації ВМ КЦЦР. В результаті знаходжусь досі на лікуванні, але виплати додаткової грошової допомоги припинилися ще із серпня 2022 року, що підтверджується довідкою про нарахований дохід з в/ч НОМЕР_1 . Вважає, що 14 днів серпня йому безпідставно недонарахували додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, адже ці дні він ще проходив лікування. Також вважає, що військова частина не надала вчасно рішення ВЛК датованої 20.07.2022 р., а надали 19.08.2022 року, аби перервати його лікування нехтуючи його здоров`ям. В результаті очікування дозволів командира військової частини, позивач у серпні перервав лікування, перебуваючи в пункті постійної дислокації частини, де перебував з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. І аж на початку листопада продовжив лікування, через дії в/ч НОМЕР_1 , які ґрунтуються на небажанні виплачувати додаткову винагороду, яка збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, нехтуючи здоров`ям військовослужбовця, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

09.03.2023 року через канцелярію суду від позивача до суду надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви із належним чином оформленою позовною заявою із зазначенням власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав

Ухвалою від 14.03.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/448/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

17.11.2023 року до канцелярії військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що у період з 14.08.2022 по 28.10.2022 позивач не перебував на стаціонарному лікуванні після поранення. Тому вважає, що відсутні підстави для виплати додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. на місяць за період з 14.08.2022 по 28.10.2022, оскільки позивач стаціонарного лікування не проходив. Окрім того вказав, що жодних наказів на ведення бойових дій позивачу з 14.08.2022 року не видавалось, тому посилається на відсутність заборгованості з виплати грошового забезпечення перед позивачем.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №69/2022 був призваний у Збройні Сили України та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 20.07.2022 року №692 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 27.04.2022 року позивач отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна з вогнепальними багатоуламковим переломом середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків та пошкодження стегнової артерії у результаті безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту Довгеньке, Ізюмського району, Харківської області внаслідок артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з використанням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з отриманим поранення позивач перебував на лікуванні з 27.04.2022 р. по 28.04.2022 р. у КНП «МЛ №3» КМР.

Також з 01.05.2022 р. по 24.05.2022 р. позивач перебував на лікуванні КНП «МКЛ №3» ТМР та з 24.05.2022 р. по 13.06.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні.

Військово-лікарською комісією КНП «МКЛ №3» ТМР проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого надано довідку від 13.06.2022 року №60/9. Відповідно до вказаної довідки підтверджено отримання поранення під час проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи II Розклад хвороб, позивачу було рекомендовано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, що не заперечувалося сторонами.

Відповідачем повідомлено, що старшому солдату ОСОБА_1 після отримання поранення, було здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 гривень за період перебування у відпустці за станом здоров`я до 12.07.2022 року.

Згідно командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2022 року №195 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з додаткової відпустки у зв`язку з хворобою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року №196 старшого солдата за мобілізацією ОСОБА_1 , направлено до військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_4 , з метою проходження ВЛК.

Відповідно до результатів медичного огляду військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_4 , отримана позивачем травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 року №232 старшого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира Військової частини у зв`язку з визнанням військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби.

28.10.2022 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та вибув до військової частини НОМЕР_5 .

Вважаючи, що відповідач протиправно перервав лікування позивача та не провів виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. за період з 14.07.2022 року по 28.10.2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-XІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із статтею 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до Постанови №168 внесено зміни, якими передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд наголошує, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.

Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

З аналізу пункту 1 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Так, комісією військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_4 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено, що травма позивача, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Отже, наявна перша умова (поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язано із захистом Батьківщини) для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у спірний період, суд зазначає, що сторонами не надано належних та допустимих доказів вказаних підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. на місяць за період з 14.07.2022 по 28.10.2022, оскільки позивач у спірний період стаціонарного лікування не проходив та у відпустці за станом здоров`я не перебував.

Як стверджує позивач, відповідачем протиправно не направлено його на лікування, а направлено в пункт постійної дислокації, де він перебував з 14.07.2022 року по 28.10.2022 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як встановлено судом раніше, у зв`язку з отриманим поранення позивач перебував на лікуванні з 27.04.2022 р. по 28.04.2022 р. у КНП «МЛ №3» КМР.

Також з 01.05.2022 р. по 24.05.2022 р. позивач перебував на лікуванні КНП «МКЛ №3» ТМР та з 24.05.2022 р. по 13.06.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні.

Військово-лікарською комісією КНП «МКЛ №3» ТМР проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого надано довідку від 13.06.2022 року №60/9. Відповідно до вказаної довідки підтверджено отримання поранення під час проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи II Розклад хвороб, позивачу було рекомендовано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, що не заперечувалося сторонами.

Згідно командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2022 року №195 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з додаткової відпустки у зв`язку з хворобою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року №196 старшого солдата за мобілізацією ОСОБА_1 , направлено до військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_4 , з метою проходження ВЛК.

Суд зауважує, що відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі - Положення №402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно пункту 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Відповідно до результатів медичного огляду військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_4 , отримана позивачем травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Згідно свідоцтва про хворобу №127 гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_4 зазначила, що загальний стан позивача задовільний.

Після чого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 року №232 старшого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира Військової частини у зв`язку з визнанням військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів того, що у вказаний період він звертався до командира військової частини із рапортами про направлення його на лікування, ВЛК чи у відпустку за станом здоров`я.

Таким чином, твердження позивача про протиправність дій відповідача щодо не направлення його на лікування не знайшли свого підтвердження.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , щодо розрахунку додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року суд зазначає наступне.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, Міністром оборони України прийнято рішення від 07.03.2022 року №248/1217, від 25.03.2022 року №248/1298.

Згідно із пунктом 1 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Відповідно до пункту 2 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217 на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Частиною 3 пункту 3 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217 передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, поза термінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 4 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217, керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командири військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку 1 до цього доручення.

Згідно із пунктом 5 рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

- командирів (начальників) військових частини (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

- керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частини.

У цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Аналогічні за змістом положення містить рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 року №248/1298.

Відтак, підставою для виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Натомість, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів (бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу, довідок командира військової частини), які б документально підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у серпні 2022 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Відповідно жодних доказів, які б вказували на залучення позивача до вищевказаних заходів матеріали справи не містять.

Поряд з цим, суд зауважує, що під час розгляду справи позивач не вказує про існування таких доказів та необхідність їх витребування.

Відтак, відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо розрахунку додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року; визнання протиправною бездіяльності протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , яка безпідставно та цілеспрямовано перервала лікування ОСОБА_1 з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. та здійснити перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги в розмірі 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р., гр. ОСОБА_1 ; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022 р. по 28.10.2022 р. - відмовлено.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко