Справа № 120/8471/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8471/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

08 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 58 від 28.04.2023 про відмову в призначенні пенсії, яким не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених судом в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з довідкою від 09.02.2023 № 677 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки є особою, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку із відсутністю страхового стажу, передбаченого зазначеною статтею. Наявний стаж 15 років 11 місяців 1 день (а.с. 8).

У зв`язку із досягненням віку 60 років, позивач 21.04.2023 звернувся до органів пенсійного забезпечення із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, від 28.04.2023 № 58, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;

з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи;

з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу; запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно ЄДРПОУ;

період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані;

протягом жовтня 2000 р. - грудня 2003 р., оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку №637;

протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 20 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 29 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

В свою чергу частинами 2 та 3 ст. 26 Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (21.04.2023) позивач досяг 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням № 58 від 28.04.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. При цьому відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи; з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в запису про прийняття на роботу; запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ; період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані; протягом жовтня 2000 р. - грудня 2003 р., оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку №637; протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Відповідачем визнано страховий стаж позивача 12 років 10 місяців 20 днів.

Визначаючись щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція №58) відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення-у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується" 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Таким чином, відомості про трудову діяльність особи повинні бути внесені до трудової книжки акуратно та розбірливо, оскільки від якості заповнення трудової книжки та внесення усіх необхідних записів, що стосуються трудової діяльності особи, залежить можливість підтвердження наявного страхового стажу такої особи для призначення пенсії, за відсутності інших документів, зокрема архівних довідок про періоди роботи такої особи.

Як свідчать матеріали справи, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства.

Так, запис про вказаний період роботи міститься в трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 від 18.07.1988 року ( записи № 6, 7).

Дослідивши вказані записи, суд встановив, що відповідно до заповненого від руки тексту записів № 6, 7 на сторінці 4-5 трудової книжки № НОМЕР_1 від 18.07.1988 року, позивача 08.10.1991 прийнято на роботу в підприємство "Ретро" головним бухгалтером та 18.03.1992 року звільнено із займаної посади по переводу в кооператив "Вікторія" менеджером.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відтиск печатки, який стоїть на вказаному записі не дає змогу ідентифікувати дійсну назву підприємства, а також вказаний запис не засвідчено підписом відповідальної особи.

Більше того, проставлена печатка на вказаному записі охоплює й наступні записи про прийняття та звільнення позивача з іншого підприємства, а саме кооперативу "Вікторія", в якому позивач згідно з відомостями трудової книжки працював з 19.03.1992 по 09.11.1992 (записи №8 та №9).

Вказаний період роботи (з 19.03.1992 по 09.11.1992) (записи №8 та №9 ) також не зарахований органом пенсійного забезпечення до страхового стажу позивача, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази щодо періоду роботи позивача з 08.10.1991 по 18.03.1992 та з 19.03.1992 по 09.11.1992, суд погоджується з доводами відповідача про те, що записи про вказані періоди роботи ( №6 та №7, №8 та №9 ) в трудовій книжці не засвідчено підписом відповідальної особи та на них наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, якому належить така та, відповідно, яким вона проставлена в трудовій книжці. Більш того, суд зауважує, що на всіх чотирьох записах проставлена одна печатка ( нечитабельна ), хоча записи внесено щодо роботи на двох різних підприємствах - підприємство "Ретро" та кооператив " Вікторія". У зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.

При цьому, на підтвердження роботи протягом зазначених періодів позивачем не надано відповідних довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про вказані періоди роботи.

У зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо відсутності підстав для зарахування вказаних періодів (08.10.1991 по 18.03.1992 та з 19.03.1992 по 09.11.1992) до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999, судом встановлено, що згідно з записом в трудовій книжці позивача №11 позивач прийнятий на роботу економістом, а відповідно до запису №12 позивач 18.12.1999 звільнений за власним бажанням.

Відповідачем вказаний період роботи не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №58 від 29.07.1993, а також запис про звільнення засвідчений печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ ( постанова КМУ від 22.01.1996 року №118 ).

Судова колегія погоджується з вказаними твердженнями відповідача і зауважує, що записи №11 та №12 в трудовій книжці позивача про періоди роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999 дійсно не містять назви підприємства, на яке позивач був прийнятий.

При цьому щодо тверджень відповідача, що запис про звільнення засвідчений печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ, суд зауважує таке.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 20.04.2023 № ЕД-19/102-23/7389-ДД проведеного на замовлення позивача щодо дослідження трудової книжки позивача із серійним номером НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено, що сірий відбиток печатки на сторінці 8 в графі 13 має наступний зміст друкованих текстів: "Україна, м. Новоазовськ Донецька область", "Науково-виробниче підприємство", "*Надія ІР1*".

Разом з тим, висновок вказаного експертного дослідження трудової книжки позивача не спростовує доводів відповідача про відсутність коду підприємства згідно з ЄДРПОУ на відбитку печатки, що унеможливлює встановити дійсність реєстрації вказаного підприємства в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, та, відповідно, встановити реальність здійснення господарської діяльності вказаним підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи те, що і записи №11 та №12 в трудовій книжці позивача про період роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999 дійсно не містять назви підприємства, на яке позивач був прийнятий, в сукупності наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 07.04.1993 по 18.12.1999, приймаючи також до уваги ненадання позивачем будь - яких інших відповідних документів, які б підтверджували ( містили відомості ) про зазначений період роботи.

Надаючи оцінку не зарахуванню відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 02 жовтня 2000 р. по грудень 2003 р. та протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків, суд керується наступними мотивами та міркуваннями.

Згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб).

У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон).

Згідно зі статтею 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону визначено, що з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 31 розділу XV Закону (відповідно до змін, внесених згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) зазначено, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Зазначена норма застосовується для визначення права на пенсію у разі звернення за її призначенням та не є підставою для коригування відомостей реєстру застрахованих осіб.

При цьому до страхового стажу, з урахуванням якого обчислюється розмір пенсії, періоди підприємницької діяльності зараховуються у разі підтвердження відповідно до вимог статті 24 Закону та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано довідку Головного управління ДПС у Донецькій області № 61458/10 від 30.07.2020, згідно з якою зазначено, що ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку в Лівобережній ДПІ Маріупольського управління Головного управління ДПС у Донецькій області з 02.10.2000 по 31.03.2004.

Надаючи оцінку вказаній довідці суд зауважує, що в ній відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 податків і зборів, а також страхових внесків у період реєстрації його підприємницької діяльності з 02.10.2000 року по 31.03.2004 року.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про неможливість надання інших додаткових уточнюючих довідок та архівних документів про вказаний період трудової ( підприємницької ) діяльності позивача, з огляду на те, що рідне місто позивача, в якому він отримав увесь спірний стаж - Маріуполь наразі окуповано, і зауважує, що вказана довідка (№61458/10 від 30.07.2020), видана позивачу ще в липні 2020 року, тобто до окупації міста Маріуполь та у позивача була можливість для отримання додаткових документів, що підтверджують факт здійснення ним підприємницької діяльності та сплати податків і зборів, а також страхових внесків у період реєстрації такої діяльності.

Разом з тим, отримавши в липні 2020 року вказану довідку, яка не підтверджує сплату позивачем страхових внесків в період з 02.10.2000 по 31.03.2004, позивачем не вчинено дій щодо отримання інших документів, якщо такі були наявні.

Відтак, суд констатує, що позивачем не надано відповідних належних документів, а саме спеціального торгового патенту або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків.

З урахування викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно не врахував позивачу до загального страхового стажу період його реєстрації як фізичної особи - підприємця з 02.10.2000 по 31.03.2004, а тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 58 від 28.04.2023 про відмову в призначенні пенсії мотивовано та ґрунтується, в тому числі, і на не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача в спірних правовідносинах, враховуючи заявлені позовні вимоги та встановлені обставини справи, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених судом в цьому рішенні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі задоволено; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в розмірі 1610,40 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, необхідно стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року в розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1610,40 грн за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, місце знаходження (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601); отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ, код класифікації доходів бюджету 22030106; ; банк: Казначейство України (ЕАП); Р/р:UА0026001.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.