Справа № 200/5898/23
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року Справа№200/5898/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадження) адміністративну справу за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення коштів на суму 24 595,65 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 24 595 грн 65 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Судом направлено запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області та Новогродівської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про реєстрацію місця проживання стосовно відповідача у справі.

06 листопада 2023 року на адресу суду надійшли відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області.

08 листопада 2023 року на адресу суду надійшли відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від Новогродівської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач проходив навчання та військову службу у Військовому коледжі сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 30.08.2023 по 21.09.2023 року на посаді курсанта. Зазначив, що з ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання), відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Зазначив, що фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Коледжі з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу, склали 24 595,65 грн, підлягають стягнення у судовому порядку, внаслідок не сплати відповідачем зазначеної суми добровільно. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 24 595,65 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що з 11.03.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом.16.07.2023 року його було направлено на вступні екзамени до вищого коледжу сержантського складу «Харківського національного університету Повітряних Сил». Зазначив, що не здав усі вступні екзамени та психологічні тести, та його було визнано обмежено придатним при проходженні ВЛК. Зазначив, що після прибуття до місця призначення ВКСС «ХНУПС» 30.08.2023 року, повідомив про небажання вчитись у коледжі та написав рапорт про звільнення та повернення до будь-якої військової частини Збройних Сил України для подальшого проходження військової служби, та через півмісяця було розглянуто його рапорт та ухвалено рішення про відрахування з ВКСС «ХНУПС».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба () є державним військовим навчальним закладом в підпорядкуванні Міністерства оборони України, який в даних правовідносинах реалізує надані йому повноваження.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України (паспорт НОМЕР_3 від 06.05.2019 року), проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил на посаді курсанта, що не є спірною обставиною між сторонами.

Відповідно до абзацу 6 пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, та солдатом ОСОБА_1 , відповідач взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

01.09.2023 року відповідачем подано рапорт про відрахування його з Військового коледжу сержантського складу ХНУПС за власним бажанням.

Наказом начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних сил (по стройовій частині) № 274 від 21.09.2023 року солдата ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання та припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантом вищого військового навчального закладу, через небажання продовжувати навчання військовослужбовцем, з 21 вересня 2023 року. З 21 вересня 2023 року відповідача виключено зі списків змінного складу коледжу, знято з усіх видів забезпечення. Стягнуто суму у розмірі 24 595 грн 65 коп. за період навчання в коледжі, відповідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964. Зазначену суму внесено до книги обліку нестач університету.

Відповідно до п. 9 Контракту чинність Контракту припинено 21 вересня 2023 року через небажання продовжувати навчання ОСОБА_1 та на підставі наказу № 274.

Позивачем складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача № 1359 від 21.09.2023 року, відповідно до якого, фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають: по грошовому забезпеченню - 22689,95 грн, по продовольчому - 1323,30 грн, по речовому - 0,00 грн, по медичному - 304,59 грн, по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0,00 грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 277,81 грн, всього - 24 595,65 грн.

Із зазначений розрахунком відповідача ознайомлено особисто під підпис 21.09.2023 року, що підтверджується копією розрахунку.

У зв`язку із достроковим розірванням контракту за ініціативою відповідача та не відшкодуванням витрат, пов`язаних із утриманням під час проходження ним військової служби (навчання), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України « Збройні Сили України» від 06.12.1991 року №1934-XII (далі - Закон №1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно статті 15 Закону №1934-XII фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 1статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності

Приписами частини 6 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби, зокрема, є день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону №2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною 5 статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

Положеннями частини 10 статті 25 Закону №2232-XII визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 затверджений Порядок № 964, згідно пунктів 3, 4 якого відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема з:

- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

- перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

- оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.

Пунктом 5 Порядку №964 визначено, що витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти,курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Відповідно до пунктів 7-8 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у

судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального

фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби,Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку витрат).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат: на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно із пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до пункту 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати,пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

За змістом пункту 2.1.4 Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до пункту 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода,водовідведення та електроенергія.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач

ВНЗ.

Стосовно включення до розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача № 1359 від 21.09.2023 року витрат по грошовому забезпеченню, суд зазначає наступне.

Положенням частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 3 статі 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовця за своєю правовою природою є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, а не видом утримання військовослужбовця, як зазначено в Порядку № 64.

Враховуючи зазначене,суд дійшов висновку, що віднесення в Порядку №964 грошового забезпечення до одного з видів утримання військовослужбовця суперечить наведеним вище приписам чинного законодавства.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання положень зазначеної норми наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до положень пункту 13 Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України.

Отже, Порядком №260 та Порядком №694 по різному регульовано спірні правовідносини щодо обов`язку повернення військовослужбовцем виплаченого йому грошового забезпечення, а відповідно і щодо можливості стягнення з військовослужбовця такого грошового забезпечення.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а та від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20 з цього приводу сформульовано правовий висновок, відповідно до якого у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала з огляду на те, що суперечливе і неоднозначне регулювання спірних відносин порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Таким чином, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у даній справі застосуванню підлягають саме норми Порядку №260, а не Порядку №964, а тому виплачене позивачу за час навчання грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає.

Водночас, стосовно витрат, пов`язаних з утриманням по продовольчому забезпеченню, медичному забезпеченню та по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, суд звертає увагу, що будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час не відшкодував кошти, які витрачені на його утримання Доказів зворотного відповідачем не надано.

Крім того, відповідач обізнаний про необхідність відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, що підтверджується загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта № 1359 від 21.09.2023 року.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів добровільного відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі станом на день винесення судом даного рішення, враховуючи вимоги ст.ст. 72-79, 90 КАС України та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є в частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

У відповідності до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15,19-21,72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161,164,192-194,224-228,241-247,255,253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення коштів на суму 24 595,65 грн - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (, адреса: 61023, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 77/79) суму у розмірі 1905 (одна тисяча дев`ятсот п`ять) грн. 70 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 08 січня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова