Справа № 200/12242/21
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року Справа№200/12242/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд: 1)визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури від 09.09.2021 року № 2334-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та органів прокуратури області; 2) зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури змінити дату звільнення позивачки у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки та вважати датою звільнення дату видачі трудової книжки; 3) зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки з дати звільнення по дату видачі трудової книжки, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, провівши її індексацію у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 3) стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь позивачки вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням; 4) зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури поновити позивачку на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області з дати звільнення; 5) зобов`язати керівника Донецької обласної прокуратури нарахувати (обчислити) та виплатити позивачці заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату фактичного поновлення на роботі, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, провівши її індексацію у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 6) стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 (один мільйон) грн.

12 січня 2022 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: 1) визнано незаконним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури від 09.09.2021 року № 2334-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та органів прокуратури області; 2) поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області з 11 вересня 2021 року; 3) стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі 8184 (вісім тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 11 копійок; 4) стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31975 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 44 копійки, з відрахуванням суми обов`язкових податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/12242/21 залишені без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/12242/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року, касаційні скарги ОСОБА_1 та Донецької обласної прокуратури задоволені частково, а саме: 1) Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмолено у задоволенні позовних вимог в цій частині; 2) Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасовано, а справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду; 3) в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 залишено без змін.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд головуючому судді Тарасенку І.М.

Справу передано для розгляду судді 06.12.2023 року, що підтверджується відповідним актом суду.

Ухвалою від 11 грудня 2023 року суддя Тарасенко І.М., прийнято адміністративну справу 200/12242/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії, до свого провадження. Справу призначено до спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Отже, питанням даної справи є стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 (один мільйон) грн.

В обґрунтування даної вимоги позивач зазначила, що діями відповідача, який, порушуючи вимоги Конвенції про захист прав людини переслідуючи позивача за релігійними мотивами, двічі звільнив ОСОБА_1 з посади прокурора відділу та органів прокуратури за не надання нею добровільної згоди на обробку персональних даних, використовуючи при цьому надумані підстави для звільнення, які не відповідають дійсності та є протиправними, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданням у зв`язку з неправомірною поведінкою щодо неї, у порушенні законних прав ОСОБА_1 .

Позивач зазначила, що усі дії відповідача вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, передусім з пошуку роботи, яка відповідає рівню здобутого нею професійного досвіду.

Крім того, ОСОБА_1 , звертає увагу на те, що у 2014 році заради відомства у якому вона працювала, вона покинула своє житло у місті Донецьку, не має змоги повернутися до дому, втратила всі соціальні зв`язки. На даний час позивач не має у власності житла на підконтрольній території України та має на утриманні неповнолітню дитину та є єдиним годувальником у родині. Після звільнення, ОСОБА_1 , залишилась разом з неповнолітньою дитинною практично на вулиці, без коштів для існування та матеріальної можливості винаймати житло. Не маючи роботи позивач шукала постійно можливість, як їй прогодувати свою дитини та мати дах над головою після звільнення, починаючи з кінця квітня 2020 року.

Позивач також зазначає, що жодного дня у неї не проходило без сліз, оскільки робота для неї були не тільки єдиним джерелом для існування, а ще й улюбленою справою. Заради цієї роботи вона пожертвувала всім, що у неї було у житі: залишила рідне місто Донецьк, втратила назавжди зв`язки з рідними, близькими, друзями, все нажите майно також назавжди залишилось у Донецьку.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що весь час, після її поновлення на посаді 17.11.2020 року, відповідачем створювались перешкоди та знущання, а саме: спочатку відповідач змусив своїм наказом № 1603-к від 10.11.2020 року ОСОБА_1 виконувати завдання та доручення, які не пов`язані з виконанням функцій прокуратури, до яких можна віднести будь-що, прибирання приміщень, ремонт офісного обладнання, тощо. Також після поновлення на посаді, відповідачем було скасовано надбавку ОСОБА_1 за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, що також спричиняло позивачу багато страждань.

Позивач зазначає, що за поновленням своїх порушених прав вона була змушена постійно звертатися до суду, подекуди витрачаючи останні гроші на сплату судових зборів, при тому, що її заробітна плата після поновлення на посаді складала 6300 грн.

Менше ніж за рік, ОСОБА_1 вимушена була звертатися до відповідача за допомогою звернень, запитів, листів, близько 60 разів. Все це спричиняло позивачу неймовірних страждань, бо подекуди відповіді відповідача мали знущальний характер з неї.

Позивач також зазначає, що з метою помсти, відповідач звільнив її вдруге 09.09.2021 року за релігійними мотивами, що старанно приховував, з метою знущання з неї та виставлення посміховиськом в очах інших працівників, щоб ОСОБА_1 ходила на роботу будучи звільненою, нічого не підозрюючи про факт свого звільнення. Вказане ще більше спричинило позивачу моральних страждань, жодного дня, майже півтора року з моменту першого звільнення не проходило у позивача без сліз та нескінченного душевного болю.

Отже, ОСОБА_1 виклавши вищевказане, щодо обґрунтування вимоги, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., вказує, що нею наведено лише невелику частину страждань та факти, які їй спричинено протиправними діями відповідача, який всупереч нормам міжнародного права, вимогам діючого законодавства звільнив її за релігійними мотивами двічі.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому зазначив, що позивачем не зазначено, у чому конкретно полягає спричинена шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно ОСОБА_1 , з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, позивачкою не визначено характер та обсяг страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у її житті.

Представник відповідача зазначає, що саме по собі посилання на незаконне звільнення не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, а отже просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000 грн.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах з серпня 2004 року.

Наказом прокурора Донецької області № 333-к від 22.04.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII. Підставою для прийняття такого рішення став лист виконувача обов`язків начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України від 01.11.2019 року № 11/1/1-2417вих19 зі списком працівників прокуратури Донецької області, які не подали Генеральному прокурору у встановлений строк заяви установленої форми про переведення до обласної (окружної) прокуратури та про намір пройти атестацію.

Не погодившись із зазначеним наказом позивач оскаржила його до суду. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі № 200/4456/20-а скасовано наказ прокурора Донецької області № 333-к від 22.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі № 200/4456/20-а наказом Донецької обласної прокуратури від 10.11.2020 року № 1602-к скасовано наказ прокурора Донецької області № 333-к від 22.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та поновлено її на посаді з 28.04.2020 року.

Позивачем 13.11.2020 року на адресу Генерального прокурора Венедиктової І.В. подана заява про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію наступного змісту:

«На підставі пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону 113-ІХ прошу перевести мене на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

Проведення моєї атестації прошу здійснювати без обробки персональних даних, у тому числі автоматизованої, без використання (штрих-кодового) ідентифікатора, про причини зазначеного детально викладено у поясненні з додатками.

Висловлюю своє волевиявлення на проходження атестації, у разі неуспішного проходження атестації не даю згоди на моє звільнення.

Даю згоду кадровим комісіям на надсилання мені листів та запитань на адресу моєї електронної пошти».

У письмових поясненнях до вищевказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що під час проведення атестації з релігійних переконань не дає згоду на обробку персональних даних із наведення детальних пояснень щодо цього.

Офіс Генерального прокурора листом від 09.12.2020 року за № 07-23335-19 повідомив позивачку, що її заяву від 13.11.2020 року зареєстровано 20.11.2020 року за № 233897-20 та копія вказаної заяви направлена до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур для розгляду та вирішення питання щодо можливості включення до графіку проходження атестації.

Листом від 01.02.2021 року за № 07-23335-19 Офіс Генерального прокурора повідомив позивачку, що Генеральний прокурор не наділений повноваженнями щодо формування списків прокурорів для проходження атестації, включення їх у відповідний графік, скасування рішень кадрових комісій. Щодо оплати праці повідомив, що керівникам надано право, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати надбавки, здійснювати преміювання, надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення.

Далі Офіс Генерального прокурора 27.08.2021 року направив лист виконувачу обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури Угровецькому П.О., в якому повідомив що кадровою комісією при розгляді питання щодо включення ОСОБА_1 до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, остання подала заяву Генеральному прокурору, відмінну від встановленої Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року № 221. Також, додатково направив витяг з протоколу засідання Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 16.12.2020 року № 12.

Із протоколу № 12 засідання Шістнадцятої кадрової комісії від 16.12.2020 слідує, що відповідно до пунктів 9, 10, 13, 14 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, пунктів 3, 9, 13 розділу І, пункту 1 розділу ІІ, пункту 2 розділу ІІІ, пунктів 1, 18 розділу ІV Порядку № 221, за результатами розгляду заяви відмовлено у включенні ОСОБА_1 до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням коп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку із поданням заяви про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію за невстановленою формою і ненаданням згоди на обробку персональних даних.

Наказом Донецької обласної прокуратури від 09.09.2021 року № 2334-к звільнено ОСОБА_1 із займаної посади на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з 10.09.2021 року у зв`язку із неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Відповідач 10.09.2021 року на адресу позивача та на електронну адресу надіслав лист № 07-1337вих-21, в якому повідомив про необхідність невідкладно прибути до відділу кадрової роботи та державної служби Донецької обласної прокуратури (м. Маріуполь, вул. Університетська, 6) для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

У цю ж дату відповідачем проведено із ОСОБА_1 розрахунок при звільненні, що підтверджується платіжними дорученнями.

Позивач звернулася 13.09.2021 року до відповідача із заявою про видачу копії наказу про звільнення, копію рішення кадрової комісії, передачу трудової книжки та запитом щодо надання інформації про нарахування вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідач листом за № 07-1450вих-21 від 06.10.2021 року повідомив ОСОБА_1 , що їй неодноразово спрямовувався лист з повідомленням про звільнення та необхідність прибуття до відділу для ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки. Разом із вказаним листом позивачу було надіслано трудову книжку.

12 січня 2022 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: 1) визнано незаконним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури від 09.09.2021 року № 2334-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та органів прокуратури області; 2) поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області з 11 вересня 2021 року; 3) стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі 8184 (вісім тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 11 копійок; 4) стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31975 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 44 копійки, з відрахуванням суми обов`язкових податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/12242/21 залишені без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/12242/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року, касаційні скарги ОСОБА_1 та Донецької обласної прокуратури задоволені частково, а саме: 1) Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмолено у задоволенні позовних вимог в цій частині; 2) Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасовано, а справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду; 3) в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/12242/21 залишено без змін.

Отже, спірним питанням даної справи є стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000000 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, пункт 64, від 15.10.2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року у справі № 750/6330/17 підкреслив, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, а тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що особа не зазнала страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Верховний Суд України у постанові від 25.04.2012 року справа № 6-23цс12 сформулював основні підходи до відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника. Так, Верховний Суд України указав, що норма статті 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин,

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Отже компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За роз`ясненнями, наведеними у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що прийняття протиправних наказів про звільнення позивача, завдало позивачу моральних та душевних страждань.

Відтак, у спірних правовідносинах власником, уповноваженим на відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику порушенням його законних прав у сфері трудових відносин, є саме Донецька обласна прокуратура.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.11.2019 року по справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18).

Таким чином, наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, спричинили йому душевні страждання, стрес та розчарування, тобто заподіяли моральну шкоду.

При цьому, позивач просить стягнути моральну шкоду у сумі 1000000 грн. Однак на переконання суду, розмір заявленої позивачем моральної шкоди не відповідає принципам співмірності понесених страждань, а отже розмірі моральної шкоди необхідно зменшити до суми, що відповідатиме вимогам співмірності та розумності.

Отже, враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог розумності і справедливості, з огляду на глибину моральних страждань, неодноразові звернення позивача до суду щодо його поновлення на роботі та судові рішення щодо його поновлення, які набрали законної сили, суд вважає за доцільне стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди 10000 гривень, а у задоволенні решти вимог у цій частині позову - відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов в частині вимоги про стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 (один мільйон) грн. підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимоги про стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 (один мільйон) грн. задовольнити частково.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (юридична адреса: 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Тарасенко