Справа № 640/24557/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 січня 2024 року м.Київ № 640/24557/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лисенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко К.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Васіної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді Лисенко В.І. у межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Мін`юсту, яка полягає у затримці виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суду Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- визнати протиправними дії Мін`юсту щодо видання наказу від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» його з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 30 березня 2020 року за відсутності зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розпису;

- скасувати наказ Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади з припиненням державної служби, як незаконний з часу його видання;

- поновити його на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалами Верховного Суду від 23 лютого, 16 березня, 05 та 24 квітня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №640/24557/20 були повернуті скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №640/24557/20.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

20.10.2023, від позивача надійшла заява про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 за нововиявленими обставинами.

За наслідком автоматизованого розподілу від 20.10.2023 визначено головуючу суддю для розгляду заяви - Лисенко В.І.

Вказану справу передано судді Лисенко В.І. для подальшого розгляду 20.12.2023.

Ухвалою суду від 21.12.2023 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №640/24557/20. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 січня 2024 року о 15.10 год.

25.12.2023 від позивача, через канцелярію суду, надійшла заява про відвід судді Лисенко В.І., яка мотивована тим, що суддею Лисенко В.І. розглядалася адміністративна справа №320/27967/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 31.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №61441473 з примусового виконання виконавчого листа №826/2778/14 від 18.11.2019, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року. На думку позивача, у своєму рішенні від 30.11.2023 суддя Лисенко В.І. дійшла безпідставного висновку про те що, рішення суду про поновлення позивача на посаді було фактично виконано Мін`юстом 14 лютого 2020 року. Також, позивач зазначає, що суддя Лисенко В.І. не може брати участь у розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі №640/24557/20, оскільки має упереджене ставлення до обставин цієї справи.

Оскільки у період з 25.12.2023 по 08.01.2024 (включно) суддя Лисенко В.І. перебувала у щорічній відпустці, вказана заява була передана судді для розгляду 09.01.2024.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлене клопотання про відвід судді Лисенко В.І.

Представник відповідача Васіна І.О. просила розглянути заяву позивача про відвід судді на розсуд суду.

Розглянувши заяву про відвід, суд встановив наступне.

Частиною третьою ст. 40 КАС України визначено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи, що у даному випадку заява про відвід надійшла головуючому судді 09.01.2024, тобто, у день проведення судового засідання, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порядок подання заяви про відвід визначений, зокрема, ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика Європейського Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Таким чином, не може бути підставою для відводу заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18).

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в пункті 10 постанови "Про незалежність судової влади" №8 від 13 червня 2007, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею рішенням, а так само вчинення ним процесуальних дій, не повинно розглядатися у якості підстави для відводу, а передбачає право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Водночас, зі змісту доводів, які наведені позивачем у заяві про відвід судді, вбачається, що він висловлює виключно свою незгоду з рішенням суду у справі №320/27967/23, а тому заява не містить підстав для відводу судді, які визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу посилання заявника на упередженість судді Лисенко В.І. та відсутність безсторонності при розгляді справи з тих підстав, що нею приймалося рішення в адміністративній справі №320/27967/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавче служби Міністерства юстиції України від 31.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №61441473 є об`єктивно необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються лише на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин справи.

Оскільки заявлений відвід обумовлений незгодою ОСОБА_1 з рішенням судді Лисенко В.І., прийнятим під час розгляду адміністративної справи №320/27967/23, що згідно з частиною четвертою статті 36 КАС не може бути підставою для відводу судді, суд дійшов висновку про те, що відвід задоволенню не підлягає.

Крім того, інших сумнівів у незалежності та/або безсторонності судді, як за суб`єктивним, так і за об`єктивним критерієм матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 236, 241, 248, 256 КАС України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лисенко В.І. у справі №640/24557/20.

Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення. Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Лисенко В.І.