Справа № 320/13198/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року Київ № 320/13198/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просив суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині не врахування до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на зарахування до його страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком періоди роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986, проте відповідачем безпідставно відмовлено в реалізації вказаного права та винесено протиправне, на його думку, рішення від 12.12.2022 № 01.

Позивач зазначає, що вказані періоди роботи підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме, записами у трудовій книжці. Не внесення повних відомостей до трудової книжки, а саме дати народження позивача, виправлення дати наказу про прийняття не завірене належним чином, не має призводити до неврахування страхового стажу до трудової діяльності під час вирішення питання про призначення пенсії за віком, оскільки відповідальність за ведення трудових книжок покладена на роботодавця, а не на працівника. Відтак, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права та соціальний захист.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, суд також витребував докази по справі від відповідача та запропонував подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із тих підстав, що згідно з наданими документами його страховий стаж становить менше 23 років 6 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, крім того вік позивача 59 років 11 місяців та 14 днів. Позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи: з 01.05.1980 по 02.05.1981 та з 24.05.1983 по 06.07.1983 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначена неповна дата народження, дані періоди потребують уточнення первинними документами, оскільки ті передують даті заповнення трудової книжки; з 09.08.1985 по 28.01.1986 виправлення дати наказу про прийняття завірено належним чином, періоди роботи згідно довідки № 04-03/253 від 12.09.2022, оскільки некоректно зазначено ПІБ особи, що не відповідає паспортним даним.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Позивач звернувся до сервісного центру відділу обслуговування громадян № 14 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак за результатом розгляду документів за принципом екстериторіальності відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 12.12.2022 № 01.

У вказаному рішенні зазначено, що за даними документами вік позивача 59 років 11 місяців 14 днів, страховий стаж становить 23 роки 06 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи: з 01.05.1980 по 02.05.1981 та з 24.05.1983 по 06.07.1983 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначена неповна дата народження, дані періоди потребують уточнення первинними документами, оскільки ті передують даті заповнення трудової книжки; з 09.08.1985 по 28.01.1986 виправлення дати наказу про прийняття завірено належним чином, періоди роботи згідно довідки № 04-03/253 від 12.09.2022, оскільки некоректно зазначено ПІБ особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 років за наявності страхового стажу з січня 2025 року по грудень 2025 року включно від 22 до 32 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з січня 2027 року по грудень 2027 року включно від 15 до 24 років. Відповідач вказав, що дата з якої позивач матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 24.12.2025.

Уважаючи дії відповідача в частині не врахування до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986 протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Стаття 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058- IV) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд уважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Зазначення неповних даних чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанов від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що в силу постанови Кабінету Міністрів №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92787211) Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

На підставі викладеного, суд уважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений Законом повноваженнями щодо перевірки наданих заявником документів, зробити відповідні запити, витребувати необхідні підтверджуючі документи.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи, відповідач вказує, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.07.1985, періоди роботи позивача з 01.05.1980 по 02.05.1981 та з 24.05.1983 по 06.07.1983 не зараховані, оскільки на титульній сторінці зазначена неповна дата народження, дані періоди потребують уточнення первинними документами, оскільки ті передують даті заповнення трудової книжки; з 09.08.1985 по 28.01.1986 виправлення дати наказу про прийняття завірено належним чином, періоди роботи згідно довідки № 04-03/253 від 12.09.2022, оскільки некоректно зазначено ПІБ особи, що не відповідає паспортним даним, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.07.1985 позивач працював:

- з 01.05.1980 по 02.05.1981 у колгоспі Паризької комуни Яготинського р-ну Київської області різноробочим тракторної бригади, про що містяться відповідні записи;

- з 03.05.1981 призваний до Радянської армії, про що міститься відповідний запис;

- з 24.05.1983 по 06.07.1985 прийнятий на роботу шофером 3 класу, звільнений за власним бажанням згідно поданої заяви, про що містяться відповідні записи;

- 09.08.1985 по 28.01.1986 у Яготинській Райсільгоспхімії водієм 3 кл., звільнений за власним бажанням про що містяться відповідні записи, дата та номери наказів на підставі яких здійснено такі записи.

Водночас, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком від 07.12.2022 позивачем додатково були додані: військовий квиток, довідка про зміну назви організації № 70, довідки про зміну назви організації (2) № 254, 253, довідка про прийняття на роботу (навчання), свідоцтво про народження, трудова книжка або документи про стаж.

Як убачається з архівної довідки № 04-03/253 від 12.09.2022 виданої Яготинським міським трудовим архівом, згідно книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника архівного фонду № 70 Дочірнє підприємство «Київська Русь» є відомості про заробітну плату та відпрацьовані вихододні (так у документах) за 1980-1981, 1983-1988 роки.

Згідно відомостей, що містяться в архівній довідці № 04-03/254 від 12.09.2022 виданої Яготинським міським трудовим архівом, у документах архівного фонду № 128 Публічне акціонерне товариство «Яготинагрохім» є відомості про те, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу водієм ІІІ кл. з 09 серпня 1985 року (наказ № 25 від 30 липня 1985 року по Яготинському районному об`єднанні «Сільгоспхімія»).

Ураховуючи викладене, період трудової діяльності позивача за періоди 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983 та з 09.08.1985 по 28.01.1986 мають бути зараховані до загального трудовою стажу, оскільки підтверджені записаними у трудовій книжці, а також довідкою про заробітну плату, виплачену у цей період.

Достовірність наведених записів сумніву не викликає.

Ураховуючи наведене, суд уважає, що зазначена неповна дата народження позивача на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 , виправлення дати наказу про прийняття не завірене належним чином, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірних періодів роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи позивача.

У свою чергу суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і, зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до його страхового стажу.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач надав докази, які не спростовані відповідачем, про те що періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983 у колгоспі Паризької комуни Яготинського р-ну Київської області, та з 09.08.1985 по 28.01.1986 у Яготинській Райсільгоспхімії підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд уважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 12.12.2022 № 01 в частині не врахування до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального стажу періоди роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983 у колгоспі Паризької комуни Яготинського р-ну Київської області, та з 09.08.1985 по 28.01.1986 у Яготинській Райсільгоспхімії.

При цьому, суд уважає за необхідне зазначити, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії.

Згідно із часиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ураховуючи те що, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Із урахуванням викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходив із такого.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2147, 20 грн. згідно з квитанцією № 1 від 28.02.2023.

Суд, керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 2147, 20 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 12.12.2022 № 01 в частині не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи його з 01.05.1980 по 02.05.1981, з 24.05.1983 по 06.07.1983, з 09.08.1985 по 28.01.1986.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2147, 20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.