Справа № 300/6287/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" грудня 2023 р. справа № 300/6287/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кузенко Н.І.,
представника позивача Госедла Р.І.,
представників відповідача Гавадзина М.В., Бабій Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023,
В С Т А Н О В И В:
товариство з обмеженою відповідальністю "ПБС" (надалі, також позивач, ТОВ "ПБС") 11.09.2023 звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним, оскільки доводи викладені в акті перевірки від 13.01.2022 № 254/09-19-07-02/32872788 не відповідають фактичним обставинам справи і нормам податкового та іншого законодавства, які й стали підставою для винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023, яким безпідставно збільшено суму податкового зобов`язання позивача за платежем ПДВ на суму 11 726 734,00 грн, а також застосовано штрафну санкцію в сумі 2 931 684,00 грн.
Ухвалою суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на "04" жовтня 2023 р. о 10:00 год (том 5 а.с.2-3).
Головуючий суддя Главач І.А. по адміністративній справі №300/6287/23 перебував у щорічній відпустці з 28.09.2023 по 17.10.2023 згідно наказу від 15.09.2023 №175-В, у зв`язку з чим судове засідання призначене на 04.10.2023 10:00 год., не відбулося, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання Н.Кузенко від 04.10.2023 (том 5 а.с.9).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 04.10.2023, в якому не погоджується із заявленими позовними вимогами та зазначає, що вони не грунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають фактичним обставинам справи. Представник відповідача по тексту відзиву спростовує факт реальності здійснення господарських операцій, а саме поставки товару, ТОВ "ПБС", зокрема, його контрагентом ТОВ "Граніт-001". Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. (том 5 а.с.10-22).
06.11.2023 представником відповідача скеровано суду відповідь на відзив, вважає доводи відповідача викладені у відзиві необгрунтованими. Позаяк, ТОВ "ПБС" здійснюючи господарські операції дотримувалось чинного законодавство та проявило достатню обачність у виборі контрагента (том 5 а.с.36-37).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 22.12.2023 (том 5 а.с.43-45).
08.12.2023 на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача, в яких просить відмовити у задоволенні позову з викладених у них підстав (том 5 а.с.50-54, 65-76).
Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2023 подав додаткові пояснення та копії документальних доказів, просив взяти їх до уваги при винесенні рішення по даній справі (том 5 а.с.78-85).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 підготовче провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023 закрито (том 5 а.с.101-102).
В судовому засіданні 28.12.2023 представником відповідача долучено до матеріалів справи додаткові письмові пояснення.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, ознайомившись зі змістом відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, додатковими письмовими поясненнями та заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що зареєстрованими видами економічної діяльності, якого є: 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.13 Будівництво мостів і тунелів; 02.20 Лісозаготівлі; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 43.13 Розвідувальне буріння; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.
На підставі направлень ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 15.12.2021 №№3493, 3494 та наказу від 31.08.2021 №1662-п-п, і змінами, внесеними наказом ГУ ДПС В Івано-Франківській області від 19.09.2021 №1794-п, відповідно до ст.75, пп.78.1.1 п.78 ст. 78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України відповідачем у період з 21.12.2021 по 05.01.2022 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо взаємовідносин з контрагентами і переліку ризикових платників податків, які визначені у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради з питань розслідування оприлюднених у ЗМІ факті можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до постанов Верховної Ради від 24.04.2020 №568-ІХ, зокрема із ТОВ "Синергія" за період вересень 2019 року жовтень 2020 року, із ТОВ "ТР-ТУР" за вересень 2020 року, із ТОВ "Ойл-Транс" за період листопад 2019 року січень 2020 року, із ТОВ "Дорлідер Бетон" за грудень 2019 року, із ТОВ "Гарніт-001" вересень 2019року грудень 2019 року, із ТОВ "Будстар Інвест" за вересень 2020 року, із ТОВ "БПП Ойл" за вересень 2019 року, із ТОВ "Автоінновація Груп" за листопад-грудень 2020 року, із ТзОВ "Дорожній вектор" за грудень 2020 року та ТОВ "Денкерт Плюс" за грудень 2020 року.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ "ПБС" п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 11 726 734 грн, в тому числі за грудень 2019 року 6 327 494 грн, за січень 2020 року 1 440 975 грн, за лютий 2020 року 3 685 080 грн, за листопад 2020 року 273 185 грн, що зафіксовано в акті документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788 (том 1 а.с.11-61).
Висновки податкової базуються, зокрема, на тому, що позивачем не надано жодних документів щодо якості та походження придбаних ТМЦ, контрагент ТОВ "Граніт-001" у період відображення взаємовідносин із ТОВ "ПБС" не придбавало електроенергію, протягом вересня-грудня 2019 року не придбавало послуг зберігання складських та інших виробничих приміщень, що на переконання контролюючого органу, свідчить про неможливість здійснювати діяльність із придбання, виробництва та відповідно реалізації ТМЦ в адресу ТОВ "ПБС". Крім того, за результатами аналізу податкової звітності ТОВ "Граніт-001" встановлено відсутність подання декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що свідчить про відсутність самостійного видобутку ТМЦ (камінь, щебінь, відсів, щебенево-піщана суміш), реалізаціях яких задекларована на ТОВ "ПБС" та відсутність у ТОВ "Граніт-001 необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності згідно узагальненої податкової інформації щодо ТОВ "Граніт-001" від 28.09.2022.
Також, контролюючий орган зазначив, що згідно проведеного аналізу ЄРПН встановлено обрив ланцюга постачання товару.
Таким чином, перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій.
Не погодившись із такими висновками податкового органу, позивач направив заперечення від 04.08.2022 №0408 (том 1 а.с.65-66) на акт перевірки від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788, за результатами розгляду яких платнику надано відповідь від 14.08.2023 (том 1 а.с.68-71). Так, за результатами розгляду заперечень відповідач визначив висновки акту перевірки такими, що відповідають вимогам законодавства.
На підставі акту перевірки від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788 ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 16.08.2023 №008544/0705, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 11 726 734,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 931 684,00 грн.
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомлення-рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктами 4.1.2 та 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також - ПК України), податкове законодавство України ґрунтується на, зокрема, таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV (надалі - Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
У відповідності до приписів частин 1 та 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У свою чергу, згідно частини 3 статті 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Окрім того, у своїх постановах від 20.10.2020 у справі № 806/705/15, від 10.11.2020 № 822/6302/15, від 06.12.2021 у справі № 640/8883/19, від 23.12.2021 у справі № 814/322/16 Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, з огляду на таке.
З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, суд ретельно перевірив доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в акті перевірки або зафіксовані іншими доказами.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, оцінені з урахуванням специфіки господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів.
Необхідно зазначити, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та, у зв`язку з цим, юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
У межах дослідження цієї адміністративної справи судом надано оцінку обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача з контрагентом, зокрема, досліджено відповідність первинних документів вимогам податкового законодавства; з`ясовано умови договору та специфіки господарських операцій позивача з контрагентом; перевірено фактичне придбання спірного товару (документальне оформлення, зміст та порядок виконання) саме у контрагентів; досліджено фактичне проведення оплати за саме отриманий від вказаного контрагента товар; досліджено питання цільового використання придбаного товару в межах господарської діяльності позивача та перевірено їх зв`язок з такою господарською діяльністю; з`ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірного договору.
Зазначене узгоджується із межами дослідження спірних правовідносин, викладених у постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року в адміністративній справі №820/3546/18.
Аналіз норм ПК України свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків визначив податковий кредит з податку на додану вартість, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Господарські операції для цілей визначення об`єкта оподаткування податку на додану вартість мають бути не лише фактично здійсненими, а й підтвердженими належними та допустимими первинними документами і доказами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентом, та є підставою для формування даних податкового обліку платника податків.
Податкові органи, вказуючи про порушення, допущені платником податків, повинні спростовувати реальність здійснення спірної угоди (операції) за допомогою доведення фактів виконання зобов`язань за угодою (операції) іншою особою, ніж особа, яка є стороною договору, укладеного з платником податків, і (або) яким зобов`язання по виконанню угоди (операції) передано за договором або законом, та (або) доведення фактів, які свідчать про те, що зобов`язання, передбачене спірною угодою (операцією), виконано платником податку самостійно.
Так, проаналізувавши усі первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, всі інші матеріали справи, доводи сторін, судом встановлено, що реальність господарських операції з ТОВ "Граніт-001" позивачем доведена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Як встановлено судом, для проведення перевірки, а також до матеріалів цієї адміністративної справи на підтвердження господарських відносин з ТОВ "Граніт-001" позивачем надавалися необхідні первинні документи, договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення.
З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2019 на офіційному порталі оприлюднення інформації про публічні закупівлі України Служба автомобільних доріг у Херсонській області було опубліковано оголошення про проведення процедури відкритих торгів з Поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області).
ТОВ "ПБС" 20.06.2019 подавало тендерну пропозицію для участі у закупівлі.
Як зазначає позивач, так як тендерною документацією було передбачено необхідність проведення значного обсягу роботи, ТОВ "ПБС" вжило заходів для підготовки матеріальної бази та наявності достатніх ресурсів для виконання робіт з ремонту на випадок укладення в подальшому договору за вказаним лотом. Через територіальну віддаленість місця надання послуг було прийняте рішення підписати договір поставки з контрагентом місцезнаходження якого перебуває в оптимально допустимій віддаленості від місця надання послуг, що є економічно вигідним при придбанні ТМЦ та їх поставки.
Так, ТОВ "ПБС" (Покупець) та ТОВ "Граніт-001" (Постачальник) уклали договір поставки №16/07 від 16.07.2019 (том 1 а.с.76-77). Пунктом 1.1. означеного Договору Постачальник за замовленням Покупця зобов`язаний передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язаний прийняти і сплатити, цемент загально будівельний та інші ТМЦ (Товар). Згідно пункту 3.2. вартість товару та послуг по перевезенню вказується в видаткових накладних і діє на момент відвантаження Товару.
05.08.2019 (після завершення процедур оскарження учасниками торгів рішень замовника) відбулась процедура розкриття тендерних, переможцем було визнано ТОВ "ПБС". Відтак між Службою автомобільних доріг у Херсонській області та ТОВ "ПБС" на поточний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області (45233142-6 Ремонт доріг) був укладений договір №1-ПБС/19 від 11.09.2019 (далі Основний договір) (том 4 а.с.262-272).
Транспортування товару здійснювалось із залученням перевізника ТОВ "СПМК-17", що підтверджується товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи та надавались контролюючому органу при проведенні перевірки (томи 2-3).
На виконання Основного договору ТОВ "ПБС" (Замовник) та ТОВ "Граніт-001" (Підрядник) уклали договір субпідряду №1/19-СУБ від 20.09.2019 (том 1 а.с.78-79). Пунктом 1.1. якого Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними та/або залученими силами і засобами надати послуги: ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області (45233142-6 Ремонт доріг) і, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього Договору.
Придбані ТМЦ згідно договору поставки №16/07 від 16.07.2019 використано як матеріали Замовника (ТОВ "ПБС") згідно договору субпідряду №1/19-СУБ від 20.09.2019, укладеного між ТОВ "ПБС" та ТОВ "Граніт-001", що підтверджується актами підтвердження приймання-передачі до Договору №1/19-СУБ від 20.09.2019 від 24.10.2019 та від 31.12.2019. Вказані ТМЦ були списані з балансу ТОВ "ПБС" згідно актів списання товарів №1992 від 24.10.2019 та №2774 від 31.12.2019 (том 4 а.с.44-49).
Виконання робіт згідно договору субпідряду №1/19-СУБ від 20.09.2019 підтверджується актами приймання виконаних робіт (від 29.10.2019, 05.11.2019, 05.11.2019, 04.12.2019, 13.11.2019, 19.11.2019, 26.11.2019, 27.11.2019, 13.12.2019, 05.12.2019, 27.12.2019), довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, підсумковими відомостями ресурсів, розрахунками (том 1 а.с.121-189, том 5 а.с.86-98).
(Як правильно зауважив позивач, послуги поточного ремонту за Основним договором були прийняті Службою автомобільних доріг у Херсонській області в повному обсязі на підставі актів виконаних робіт (форма №КБ-2В) та довідок про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3). Крім того, згідно листа Служби автомобільних доріг у Херсонській області від 10.08.2021 №02-5/1429 про підтвердження належного виконання ТОВ "ПБС" умов договору та виконання приписів Служби автомобільних доріг у Херсонській області в межах взятих на себе гарантійних зобов`язань по договору №1-ПБС/19 від 11.09.2019 (том 4 а.с.261)).
Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (том 4 а.с.22-49).
Операції з контрагентом ТОВ "Граніт-001" відображено в податковому обліку ТОВ "ПБС" (в деклараціях з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди), а саме: до складу податкового кредиту віднесено ПДВ в сумі 11 453 549грн (зокрема, по отриманих ТМЦ та послугах перевезення в сумі 10 849 734 грн, та виконаних роботах в сумі 603 815 грн).
За результатом здійснення господарських операцій контрагентом складено та зареєструвало у ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ "ПБС" включило зазначені суми до податкового кредиту.
Надаючи оцінку обставинам, на підставі яких відповідачем зроблено висновок щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Гранті-001", суд вважає за доцільне зазначити таке.
При дослідженні факту реальності здійснення господарської операції повинні досліджуватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (безтоварними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України відповідальність особи носить індивідуальний характер, а згідно пункту 36.4 статті 36, пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України виконання податкового обов`язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.
Тобто будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (порушення у відносинах з іншими контрагентами) чи придбання товару у неплатників ПДВ не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності.
А отже, встановлена відповідачем в акті перевірки від 13.01.2022 № 254/09-19-07-02/32872788 податкова інформація відносно ТОВ "Граніт-001" не є належним та достатнім доказом у справі, а її висновки про неможливість здійснення господарських операцій зроблені на підставі такої службової інформації, є недостатніми для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що твердження відповідача з посиланням на податкову інформацію про те що діяльність контрагента позивача ТОВ "Граніт-001" була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.
Суд зауважує, що наявність певної податкової службової інформації не звільняє податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, оскільки ні акт перевірки, ні довідка зустрічної звірки, ні податкова інформація не має преюдиційного значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.
Вищевказане узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23 лютого 2006 року є джерелом права.
Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що: «…суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
Окрім цього, у рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України, Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.
Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обов`язку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобов`язань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобов`язань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобов`язань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобов`язання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.
Отже, притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2022 у справі № 200/5932/19-а.
Отже, враховуючи, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер, суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на те, що у контрагента позивача відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, що, на думку, відповідача, унеможливлює провадження ним підприємницької діяльності.
Крім того, вказані твердження не підтверджено належними та достовірними доказами, оскільки наявні в інформаційно-аналітичних базах відомості відносно контрагента позивача носять інформаційний характер та не є свідченням нереальності господарських операцій за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Суд уважає за необхідне також звернути увагу на висновок Верховного Суду, висловлений, зокрема, в постановах від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 27.07.2022 № 240/1906/20, згідно з яким відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Також слід зазначити, що посилання контролюючого органу на непідтвердження придбання товарів по ланцюгу постачання, реалізованих контрагентом на адресу позивача, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами, крім того, такі посилання не доводять наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. Відповідач, вказуючи "щодо відсутності придбання товарів по номенклатурних позиціях або не прослідкування отримання товару в достатній кількості у ТОВ "Граніт-001", не вказує жодних доказів, якими це підтверджено та не посилається на жоден документ. Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов вищевказаних висновків виключно на підставі інформації, наявної в інформаційних базах даних контролюючого органу, посилань на документи акт перевірки також не містить.
При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічної звірки, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Посилання контролюючого орану на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових порушень (постанови від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19).
Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про безтоварність операцій позивача та його контрагента, невідповідності господарських операцій цілям та завданням діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Посилання контролюючого органу на наявність прийнятих стосовно контрагентів позивача рішень про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, суд вважає безпідставними, оскільки вказані рішення були відсутні на момент існування спірних правовідносин та були ухвалені після вчинення відповідних господарських операцій, тому не могли бути відомі позивачу на момент здійснення таких операцій.
Рішення ж про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі комісія регіонального рівня приймає в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства (п. 11 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 №520).

Отже, включення платника податків до переліку ризикових платників податку не свідчить про нереальність здійснених ним господарських операцій та само по собі не спростовує наданої таким платником податків інформації щодо такої діяльності, як і не має прямим наслідком відмову в реєстрації чи скасування реєстрації податкових накладних складених зазначеним суб`єктом.

Наслідки подібного роду створює лише рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Своєю чергою у межах цієї справи усі податкові накладні зареєстровано в ЄРПН.

При розгляді цієї справи, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.05.2023 у справі №380/11593/21 у подібних правовідносинах.

Стосовно доводів ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо ненадання ТОВ "ПБС" документів щодо якості та походження придбаних ТМЦ (сертифікат відповідності або інший документ, що підтверджує якість товару), то суд зауважує, що договором поставки від 13.07.2019 не передбачено обов`язковість надання Постачальником документів щодо якості та походження ТМЦ, а тільки вказано, що продукція повинна відповідати встановленим стандартам.

Крім того, суд критично оцінює покликання контролюючого органу на відсутність у позивача сертифікатів походження, якості, відповідності, з огляду на те, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з`ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства.

Суд звертає увагу, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Тому, неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Тобто, самі по собі паспорти/сертифікати якості/відповідності не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та ПК України, не приймають участі у формування даних бухгалтерського та податкового обліку, а відтак не можуть слугувати підставами для висновків щодо реальності господарських операцій.

Верховний Суд у постановах від 17.10.2018 у справі №802/364/16-а, від 12.10.2022 у справі №640/26204/19, від 05.07.2023 у справі №160/10973/22 зазначив, що сертифікати відповідності (якості продукції) не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Таким чином, відсутність зазначених документів ніяким чином не може вплинути на реальність господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту.

Доцільно зауважити, що відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Подібні висновки міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №804/939/16, від 26.06.2018 у справі №826/3006/14, від 06.11.2018 у справі № К/9901/3443/18.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту в нормах ПК не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості. При цьому не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПК поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.».

Таким чином, при оцінці реальності господарської операції підлягає встановленню наявність у платника податків розумної економічної причини (ділової мети) щодо здійснення такої операції, яка пов`язується з отриманням суб`єктом господарювання прибутку.

Як встановлено судом вище та підтверджується належним документальними доказами в матеріалах справи, господарські операції носили реальний характер, в результаті чого досягнуто ділової мети та здійснено приріст активів позивача. Зворотнього відповідачем не доведено.

Також суд звертає увагу, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції з захисту прав людини щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про будь-які порушення, які допускав його контрагент ТОВ "Граніт-001", а також доказів, які б свідчити про недобросовісність позивача, зокрема про його пряму участь у будь-яких зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податкових зобов`язань.

Таким чином, з огляду на оцінені судом в сукупності подані сторонами докази, суд вважає, що висновки відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ "Граніт-001" є передчасними та помилковими, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу про неможливість здійснення контрагентом позивача операцій з постачання ТМЦ позивачу.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №002108/0701 від 15.04.2020.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжної інструкції №30181 від 31.08.2023 позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір в розмірі 26 840 грн (том 1 а.с.1).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь ТОВ "ПБС" сплачений судовий збір у розмірі 26 840 грн.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області форми "Р" № 008544/0705 від 16.08.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (, вул. Тичини, буд. 8А, м. Івано-Франківськ, 76018) сплачений судовий збір у розмірі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "ПБС" (, вул. Тичини, буд. 8А, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 08 січня 2024 р.