Справа № 240/910/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року № 240/910/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Національного центру управління та випробувань космічних засобів про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Національного центру управління та випробування космічних засобів Державного космічного агентства України, яка призвела до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з лютого 2022 року грошової компенсації за піднайом житлового приміщення, встановленого статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень» та зобов`язати Національний центр управління та випробування космічних засобів Державного космічного агентства України провести ОСОБА_1 з лютого 2022 року нарахування та виплату грошової компенсації за піднайом житлового приміщення, встановленого статті 12 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії. Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень» в розмірі, що дорівнює півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року законом про Державний бюджет України на відповідний рік. При цьому, за наявності трьох членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшити в 1,5 раза.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла, без посилань на норми права, оскільки відповідно до законодавства позивач має право на отримання грошової компенсації за піднайом житла. Вказує, що пунктом 6 Порядку №450 визначено, що грошова компенсація не виплачується, зокрема, у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони. А тому, в контексті зазначених положень Закону, Кодексу та Порядку №450 грошова компенсація не виплачується особам у разі наявності у військовослужбовця житлових приміщень за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби. Відтак, наявність у військовослужбовця житла, яке розташоване не за місцем проходження військової служби та/або не в безпосередній близькості від місця проходження військової служби не позбавляє його визначеного ст. 12 Закону №2011-ХШ права на отримання службового житла або права на оренду за рахунок держави житла або права на компенсацію за піднайом (найом) житла. На думку позивача, твердження відповідача про те, що наявність у нього житла в місті Мукачево є підставою для припинення виплати йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла у місті Житомир, є помилковими та суперечать викладеним вище нормам законодавства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що позивач реалізував своє право на отримання жилого приміщення, оскільки Державою, на виконання приписів ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виконано свій обов`язок щодо забезпечення військовослужбовця жилим приміщенням (квартирою), що в свою чергу, виключає право позивача на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла. Стверджував, що відповідно до абз. 1 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства України, за піднайом (найом) ними житлових приміщень» виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення. Вказане положення постанови не конкретизує отримання військовослужбовцем житлового приміщення за місцем проходження служби чи в будь-якому іншому місті України. А відтак, підстави для задоволення позову відсутні. Зазначає, що Національний центр управління та випробувань космічних засобів тлумачить вищевказану норму як однозначну підставу для відхилення рапорту позивача на компенсацію за піднайом житлового приміщення, оскільки, він забезпечений житлом для постійного користування у місті Мукачево.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

06.03.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.03.2023 справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 13.03.2023 справу прийнято до провадження суду та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2023 витребувано від позивача докази по справі.

09.08.2023 на адресу суду надійшли витребувані судом докази по справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Національному центрі управління та випробування космічних засобів Державного космічного агентства.

У 2018 році ОСОБА_1 та член сім`ї син ОСОБА_2 2005 р. н. за час проходження служби у ЗЦРС отримав грошову компенсацію військовослужбовцям та членам її сімей за належне йому для отримання житлове приміщення, в розмірі, розрахованому по нормам м. Мукачево та згідно протоколу ЖК ЗЦРС від 04.12.2018 №11 позивач був знятий з квартирного обліку.

Згідно долучених до матеріалів справи документів та пояснень, убачається, що позивачем на ці кошти було придбано квартиру у м. Мукачево (Договір купівлі-продажу квартири від 13.12.2019).

У 2020 році позивача відряджено до Державного космічного агентства в інтересах оборони держави та її безпеки та ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника лабораторії центру космічних спостережень м. Житомир Національному центрі управління та випробування космічних засобів із залишенням на військовій службі.

Як слідує з довідки про місце реєстрації, позивач та його дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 та син дружини ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначає у позовній заяві позивач, на протязі 2020 та 2021 років відповідачем виплачувалась йому грошова компенсація за піднайом житлового приміщення, однак з лютого 2022 року така виплата була припинена з невідомих підстав.

Даний факт відповідачем не заперечувався.

На неодноразові звернення з рапортами від 03.05.2022 та від 22.06.2022 до начальника відділу МКО щодо виплати йому компенсації за період його проживання у м. Житомир, відповіді та обґрунтованих пояснень з даного приводу він не отримав.

Повторно 01.12.2022 позивач звернувся до начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів з рапортом, в якому відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №450, просив надати дозвіл на виплату йому компенсації за піднайом житлового приміщення.

Відповідач листом від 16.12.2022 №2415-4-27-2022 повідомив позивача про те, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем отримання військовослужбовцем жилого приміщення. Національний центр управління та випробувань космічних засобів тлумачить цю норму як однозначну підставу для відхилення рапорту на компенсацію за піднайом житлового приміщення, оскільки вважає, що держава Україна виконала свій обов`язок перед ОСОБА_1 та членами його сім`ї, забезпечивши житлом для постійного користування у м. Мукачево.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон України № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 450 визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ.

Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (п. 2 Порядку № 450).

Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (п. 5 Порядку № 450).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі:

- наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

- нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;

- штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Пунктом 7 Порядку №450 встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.

Проаналізувавши положення наведених вище норм права, суд доходить до переконливого висновку, що Держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

При цьому, такі жилі приміщення або грошова компенсація можуть бути надані лише один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Після одержання житла чи коштів як компенсації вартості житла слід вважати, що право таких осіб припиняється у зв`язку з фактичною реалізацією.

Отже, виплата грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовцю є похідним і тимчасовим обов`язком Держави, який випливає з факту незабезпечення військовослужбовця належним приміщенням і існує доти, поки такий обов`язок державою не виконаний.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач є власником однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.

Дана квартира, як зазначає у своїх поясненнях позивач, була придбана за кошти, які були отримані ним за час проходження служби у ЗЦРС як грошову компенсацію військовослужбовцям та членам їх сімей за належне йому для отримання житлове приміщення, в розмірі, розрахованому по нормам м. Мукачево.

Також згідно протоколу ЖК ЗЦРС від 04.12.2018 №11 позивач був знятий з квартирного обліку.

Тобто, станом на час спірних правовідносин позивач був забезпечений житлом.

А тому, на думку суду, позивач, отримавши компенсацію для отримання житлового приміщення та придбавши квартиру у власність за ці кошти, втратив своє право на компенсацію за піднайом квартири, оскільки обов`язок забезпечити позивача житлом державою виконаний.

Встановлений судовим розглядом факт забезпечення позивача житлом від Західного центру радіотехнічного спостереження у правовідносинах з проходження публічної служби, тобто у публічно-правових відносинах, свідчить про відсутність порушеного права, котре підлягає судовому захисту.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.