Справа № 380/6083/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6083/23 пров. № А/857/14955/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі №380/6083/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Клименко О. М.,

час ухвалення рішення 14 липня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 14 липня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 січня 2023 року №06 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 «Про державну службу», пунктів 10, 12 Закону України від 10 грудня 2015 року №889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 01-28/1 від 12 січня 2023 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за № 01-28/2 від 12 січня 2023 року з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 20 січня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 січня 2023 року №06 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» з часу звернення за перерахунком такої пенсії, а саме: з 20 січня 2023 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Зазначає, що право на призначення пенсії державного службовця поширюється виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України. Підтвердженням того, що посада віднесена до категорій посад державних службовців є отримання в період роботи рангу державного службовця. Однак за результатами розгляду заяви позивача та з урахуванням долучених ним документів встановлено, що стаж державної служби позивача становить 18 років 10 місяців, що є недостатнім для переходу на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу». Таким чином, вважає, що підстави для призначення позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 01 березня 1975 року (а.с.15-47) позивач у різні періоди трудової діяльності працював, зокрема, на посадах: ведучого спеціаліста відділу організації транспорту Миколаївського районного агропромислового об`єднання; головного інженера-інспектора Держтехнагляду; начальника інспекції «Держтехнагляду»; начальника інспекції, головного державного інспектора по Миколаївському району; заступником начальника облінспекції державного технічного нагляду за станом сільськогосподарських машин Львівської області; начальником інспекції, головним державним інженером інспектором Миколаївського району; заступником голови Миколаївської районної ради; радником відділу по забезпеченню діяльності голови та заступників голови обласної державної адміністрації апарату обласної державної адміністрації із збереженням 9 рангу державного службовця; директором Департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміністрації із присвоєнням 8 рангу державного службовця.

28 квітня 1994 року позивачу присвоєно 11 ранг державного службовця. 07 червня 1994 року позивач прийняв Присягу державного службовця. 12 травня 1998 року позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця.

Також відповідно до записів вказаної трудової книжки позивач:

- 02 січня 2010 року: зарахований на посаду старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки;

- 05 березня 2010 року звільнений з указаної вище посади;

- 09 березня 2010 року прийнятий на посаду проректора з економічних питань до проходження за конкурсом Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва;

- 22 березня 2010 року прийнятий на 0,25 ставки доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом;

- 03 травня 2010 року продовжено термін роботи на займаній посаді на 0,25 ставки доцента за сумісництвом;

- 01 вересня 2010 року переведений на посаду доцента на 0,25 ставки тієї ж кафедри як сумісника;

- 04 листопада 2010 року обраний за конкурсом на посаду проректора з економічних і інноваційних питань по 03 листопада 2013 року за контрактом;

- 01 вересня 2011 року переведений на посаду доцента на 0,5 ставки за сумісництвом тієї ж кафедри;

- 28 вересня 2012 року звільнений за власним бажанням з посади проректора з науково-педагогічної роботи та з посади доцента на 0,5 ставки.

20 січня 2023 року позивач звернувся із заявою (а.с.50-52) та необхідними документами, перелік яких наведений у розписці-повідомленні (а.с.53), до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 січня 2023 року №06 «Про перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 » (а.с.54-55), прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у задоволенні його заяви від 20 січня 2023 року про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з тієї підстави, що відповідно до роз`яснення Національного агентства з питань державної служби від 23 липня 2020 року №104 р/з «Щодо зарахування періодів навчання в аспірантурі, докторантурі до стажу державної служби» стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах, зараховується до стажу державної служби незалежно від наявності перерв у роботі лише для розрахунку надбавки за вислугу років, але не для визначення права на пенсію за Законом України «Про державну службу». Після розгляду всіх наявних документів встановлено, що стаж державної служби позивача становить 18 років 10 місяців, що є недостатнім для переходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 січня 2023 року №06 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач досягнув пенсійного віку, що відповідає приписам статті 37 Закону №3723 та стаж державної служби позивача з урахуванням стажу, який не заперечується пенсійним органом (18 років 10 місяців) та з урахуванням спірних періодів служби (роботи) позивача з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки та з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва, становить більше 20 років, тому ОСОБА_1 має право на переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» з часу звернення за перерахунком такої пенсії, а саме: з 20 січня 2023 року. Разом з тим, щодо позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 01-28/1 від 12 січня 2023 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за № 01-28/2 від 12 січня 2023 року, то в цій частині позовних вимог відмовлено, оскільки такі є передчасними.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо правомірності переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі ст.90 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі) за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби (20 років), оскільки згідно з поданими документами стаж державної служби позивача становить 18 років 10 місяців.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійний орган не зарахував позивачу до стажу державної служби його роботу (службу) на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки в період з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року та на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва в період з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року, покликаючись на те, що відповідно до роз`яснення Національного агентства з питань державної служби від 23 липня 2020 року № 104 р/з «Щодо зарахування періодів навчання в аспірантурі, докторантурі до стажу державної служби» стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах, зараховується до стажу державної служби незалежно від наявності перерв у роботі лише для розрахунку надбавки за вислугу років, але не для визначення права на пенсію за Законом України «Про державну службу».

Згідно з п.8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Матеріалами справи підтверджується, що спірним у цій справі є стаж державної служби позивача за періоди з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки та з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва, тому для визначення права позивача на зарахування вказаних періодів служби (роботи) до стажу державної служби необхідно ураховувати Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283), та додаток до нього, які діяли до 01 травня 2016 року.

Відповідно до п.5 Порядку №283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

П.1 Порядку №283 передбачає, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

За змістом п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах на посадах, визначених переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257, незалежно від наявності перерв у роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257 затверджено перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до яких серед іншого віднесено посади: керівника (ректора, президента, начальника тощо); заступника керівника (першого проректора, проректора, першого віце-президента, віце-президента) з науково-педагогічної, наукової роботи; декана; завідуючого кафедрою; професора; доцента; директора бібліотеки; наукового працівника бібліотеки; старшого викладача, викладача, асистента, керівника (завідуючого, начальника, директора), заступника керівника (завідуючого, начальника, директора) наукового підрозділу (інституту, частини, відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи); головного наукового співробітника; провідного наукового співробітника; старшого наукового співробітника; наукового співробітника; молодшого наукового співробітника, ученого секретаря.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди служби (роботи) позивача з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки та з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, пенсійний орган в оскаржуваному рішенні покликається на роз`яснення Національного агентства з питань державної служби від 23 липня 2020 року № 104 р/з «Щодо зарахування періодів навчання в аспірантурі, докторантурі до стажу державної служби», однак зазначене роз`яснення стосується питання зарахування періодів навчання в аспірантурі, докторантурі до стажу державної служби, а не стажу наукової роботи, набутого в державних установах, організаціях, закладах на посадах, старшого наукового співробітника, проректора та доцента, як це має місце у випадку з позивачем. Більше того, у цьому роз`ясненні зроблено висновок, що періоди навчання на денній формі навчання в аспірантурі та докторантурі в державних закладах до 11 жовтня 2017 року зараховуються до стажу державної служби.

Як зазначено вище, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Матеріалами справи стверджується, що на день звернення до пенсійного органу за пенсією позивач досягнув 62 років, тобто пенсійного віку, що відповідає приписам статті 37 Закону № 3723 та має необхідний страховий стає, що пенсійним органом не заперечується.

Стаж державної служби позивача з урахуванням стажу, який не заперечується пенсійним органом (18 років 10 місяців) та з урахуванням спірних періодів служби (роботи) позивача з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки та з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва, становить більше 20 років.

Крім того, зі змісту довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 01-28/1 від 12 січня 2023 року вбачається, що позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі (50%) за стаж державної служби, що становить 21 рік.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу досягнув 62-річного віку, станом на 01 травня 2016 року мав стаж державної служби понад 20 років, а тому позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про переведення на пенсію відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ звернувся до відповідача 20 січня 2023 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про переведення позивача на пенсію відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з 20 січня 2023 року.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що покликання апелянта на прийняту Пенсійним фондом України Постанову №225-1 від 16.12.2020 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", у пункті 4.2 якої визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) електронну пенсійну справу, а тому заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не впливає на захист порушеного права позивача, оскільки вказана постанова лише регулює внутрішній порядок розгляду заяв органами Пенсійного фонду України, тому ця обставина не може слугувати підставою для скасування судового рішення.

Подана заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, яке прийняло рішення від 25 січня 2023 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області, тому колегія суддів вважає, що обраний в цій справі спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Зокрема, відповідно до п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затв. постановою правління ПФ України №22-1 від 25.11.2005 р. (в редакції, діючій на момент прийняття спірного рішення) після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач проживає у Львівській області, звернувся до цього пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, тому судом першої інстанції підставно покладено зобов`язання саме на ГУ ПФ України у Львівській області.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25 січня 2023 року №06 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач досягнув пенсійного віку, що відповідає приписам статті 37 Закону №3723 та стаж державної служби позивача з урахуванням стажу, який не заперечується пенсійним органом (18 років 10 місяців) та з урахуванням спірних періодів служби (роботи) позивача з 02 січня 2010 року по 05 березня 2010 року на посаді старшого наукового співробітника відділу форм господарювання в Інституті аграрної економіки та з 09 березня 2010 року по 28 вересня 2012 року на посадах проректора (з економічних і інноваційних питань, науково-педагогічної роботи) та доцента кафедри економіки підприємництва за сумісництвом в Харківському національному аграрному університеті ім. В.В. Докучаєва, становить більше 20 років, тому ОСОБА_1 має право на переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» з часу звернення за перерахунком такої пенсії, а саме: з 20 січня 2023 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі №380/6083/23 в решті позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі №380/6083/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08 січня 2024 року.