Справа № 600/6720/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/6720/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Управління ДМС України у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 14.09.2023 року про скасування рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.01.2021 про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням;

- зобов`язати Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області прийняти у ОСОБА_1 подану нею 28.08.2023 р. декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на послуги адвоката.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 січня 2021 року набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». На підтвердження прийнятого рішення про набуття громадянства України останній отримав, відповідну довідку про реєстрацію громадянином України № 138 від «01» червня 2021 року та тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 від «01» червня 2021 року з терміном дії до «27» січня 2023 року. Одночасно позивач зобов`язався протягом 2 років припинити громадянство російської федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України» та надати документи на підтвердження припинення громадянства російської федерації.

Разом з тим, зверталась увага суду на те, що позивач зробив все можливе для виконання свого обов`язку припинити іноземне громадянство, проте у зв`язку із війною, розпочатою російською федерацією в Україні, діяльність російських закордонних установ в Україні була зупинена з 24 лютого 2022р. на невизначений строк, а заява останнього про вихід з громадянства рф повноважними органами рф не розглянута.

Відтак, позивач вважає, що з об`єктивних причин не може отримати рішення про припинення громадянства російської федерації.

Також позивач зазначив, що відповідачу було подано декларацію про відмову від іноземного громадянства, однак у відповідь повідомлено про наявність рішення УДМС України у Чернівецькій області від 14.09.2023 року, яким припинено громадянство у зв`язку з тим, що позивачем не виконано подане зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто не подано документ про припинення цього громадянства, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства відсутні.

Позивач вважає, що спірне рішення управління ДМС України у Чернівецькій області від 14.09.2023р. є незаконним та таким, що порушує права останнього, з огляду на те, що незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства може існувати в різних формах, однією з яких є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк. Тобто, на думку позивача, самого факту подачі заяви про вихід з громадянства рф і невидачі в строк документа є достатнім підтвердженням існування незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства. І в даному випадку немає значення, чи вчинялись спроби отримати документи іншим способом, чи є чи немає в цьому вини українських органів влади тощо.

Отже, оскільки позивач звернувся до Генерального консульства рф у Львові для виходу з громадянства рф 09 грудня 2021 року і досі не отримав документа про вихід, що підтверджується матеріалами справи, свідчить про наявність незалежної від позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства та, відповідно, права на подання декларації замість документа про припинення громадянства рф.

Наголошував на тому, що неприйняття декларації є протиправним. Відповідачем ігнорується норма Закону України «Про громадянство України» про те, що іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Крім того, позивач наголошував, що саме лише зобов`язання відповідача заново розглянути звернення позивача було б неефективним способом захисту порушеного права останнього, відтак вважає ефективним способом захисту є саме зобов`язання прийняти декларацію.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що 27.01.2021 УДМС у Чернівецькій області прийнято рішення про оформлення позивачці набуття громадянства України за територіальним походженням та 01.06.2021 оформлено довідку №138 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України; 01.06.2023 органом 7301 (УДМС у Чернівецькій області) на ім`я ОСОБА_1 було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 27.01.2023.

При цьому, позивачем 02.10.2020 було подано зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України буде припинено громадянство Російської Федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства РФ, виданого уповноваженим на те органом цієї держави.

Зважаючи на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини позивачеві необхідно було надати документ про припинення громадянства Російської Федерації до УДМС у Чернівецькій області або її територіальних підрозділів до 27.01.2023.

Однак, у визначений законодавством термін позивачем не надано документ про припинення громадянства Російської Федерації.

Відтак, відповідачем прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 27.01.2021 про набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто, але не виконано поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення цього громадянства.

Також зверталась увага суду на те, що у позовній заяві позивач зазначає, що направляв у консульський відділ посольства РФ у м.Львові заяву про вихід із громадянства РФ. У матеріалах справи наявна довідка Генерального консульства Російської Федерації в м.Львові про те, що заява позивача про видачу довідки про вихід з громадянства Російської Федерації прийнято до провадження. Однак, результату за вказаним запитом про вихід з громадянства РФ позивачем до органу міграційної служби не пред`явлено.

Крім того зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б факт виходу з громадянства РФ позивача, наявними в справі матеріалами підтверджується лише факт звернення заявниці із заявою щодо виходу із громадянства Російської Федерації.

За таких умов, відповідач вважає, що дії працівників міграційної служби щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації від заявниці були направлені на дотримання вимог закону України «Про громадянство України».

3. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якого наведені переважно подібні аргументи, які викладені в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача Понікарової Катерини Олександрівни, про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено повністю.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 02.10.2020 громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 подано до Хотинського відділу УДМС у Чернівецькій області заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України". Додано підписане власноруч позивачем зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею буде припинено громадянство Російської Федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданого уповноваженим на те органом цієї держави.

2. 27.01.2021 УДМС у Чернівецькій області прийнято рішення про оформлення заявниці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

3. 01.06.2021 оформлено довідку №138 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України.

4. 01.06.2021 органом 7301 (УДМС у Чернівецькій області) на ім`я ОСОБА_1 було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 27.01.2023.

5. УДМС у Чернівецькій області витребувано від позивача письмові пояснення щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство, та у разі наявності долучити підтверджуючі документи.

6. 28.08.2023 позивачем подано супровідний лист, в якому викладено пояснення щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство, а також подано декларацію про відмову від іноземного громадянства, в якій власне викладено про те, що по поданому клопотанню про припинення громадянства рф повноваженими органами не прийнято рішення.

7. 14.09.2023 керівником Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 27.01.2021 про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто, але не виконано поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення цього громадянства.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» № 2235-III від 18.01.2001 року (далі Закон № 2235-III), особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

2.Згідно з п. 24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі - Порядок №215) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону № 2235-III), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами російської федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Як передбачено п. 25 Порядку №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону № 2235-III, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

3.Судом встановлено, що 27 січня 2021 року позивачем взято на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України.

Вимогами абз. 12 ст. 1 Закону №2235 передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

4. Згідно з абз. 16 Закону №2235, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відтак, особа, яка набула громадянство України, має подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. У разі подачі такої декларації документ про вихід із іноземного громадянства не вимагається, а на особу покладається обов`язок повернути національний паспортний документ до уповноваженого органу іноземної держави та не користуватися правами громадянина вказаної держави і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Судом також враховано, що вказані чинні норми законодавства України покладають на особу обов`язок подати документ, виданий уповноваженим органом відповідної держави про зобов`язання припинити іноземне громадянство, протягом двох років з моменту реєстрації її громадянином України, а у разі неможливості отримання такого документа - подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 281, Міністерство закордонних справ України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні. За інформацією посольства російської федерації в Україні, розмір консульського збору за припинення громадянства російської федерації на момент набуття заявником громадянства України становив 1820 грн, що не перевищувало половину мінімальної заробітної плати на момент набуття громадянства України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні пункту 1 статті 1 Закону № 2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відтак, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом № 2235-III порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства (якщо така не була подана раніше) їм замість тимчасових посвідчень громадянина України, залежно від місця проживання, видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункти 117-119 Порядку).

Тобто, позивач зобов`язаний подати документ про припинення російського громадянства.

5. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка генерального посольства російської федерації у Львові від 09.12.2021 про те, що заява ОСОБА_1 про вихід з громадянства російської федерації прийнята на розгляд згідно законодавства російської федерації і зареєстрована під №270023356. Консульський збір у розмір 1820,00 грн сплачено.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем вчинялися всі необхідні дії задля припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови/не отримання відповіді), однак такі не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивача причин.

Відтак, в такому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації.

6. Згідно частини 21 статті 9 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Відповідно з частиною першою статті 1 Закону № 2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Судом враховується, що позивачем здійснювалось звернення до консульської установи російської федерації щодо припинення громадянства, підтверджено прийняття (реєстрацію) зави про вихід з громадянства російської федерації, сплату консульського збору та взяття зобов`язання повернути національний документ громадянства російської федерації.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від останнього причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації є неправомірною.

А тому, для належного захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути декларацію від 28.08.2023 року про відмову позивача від громадянства російської федерації з урахуванням висновків суду у цій справі.

Наведені вище висновки суду також узгоджуються з правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду у аналогічних правовідносинах, які викладені в постанові від 26.06.2023 року в справі № 560/1346/23.

7. Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо визнання протиправними спірного рішення від 14.09.2023 року, суд виходить з такого.

Відповідно до приписів статті 21 Закону №2235-ІІІ, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України", можуть бути протиправні дії особи, яка звернулась за оформленням набуття громадянства, зокрема обман, подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Враховуючи наведені норми діючого законодавства та встановлені обставини справи, суд погоджується з аргументами позивача про те, що в даному випадку самого лише факту неприпинення іноземного громадянства протягом двох років недостатньо для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, а тому відповідач скасував своє рішення про оформлення набуття громадянства України за відсутності на те правових підстав, не розглянувши при цьому подану позивачем декларацію про припинення іноземного громадянства.

8. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов слід задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що адміністративний позов задоволено повністю, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

2. З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у поданому позові також заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правову допомогу.

Згідно матеріалів справи позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 16000,00 грн., при цьому платіжна інструкція свідчить про витрати 17095 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- довідка, опис послу (виконаних робіт) по оплаті витрат на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. та платіжну інструкцію.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про намір оплати позивачем послуг адвоката.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 16000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 8000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ДМС України у Чернівецькій області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 14.09.2023 року про скасування рішення Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.01.2021 про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням.

4. Зобов`язати Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області прийняти у ОСОБА_1 подану нею 28.08.2023 р. декларацію про відмову від іноземного громадянства та розглянути її з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

6. Заяву адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни, про стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області (вул. Шептицького, 25, м.Чернівці, 58000, ).

Суддя О.В. Боднарюк