Справа № 640/15942/19
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

08 січня 2024 року місто Київ № 640/15942/19

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., ознайомившись із матеріалами адміністративної справи

за позовомОСОБА_1
до проСлужби безпеки України визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (даді - позивач) з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України від 25.05.2019 №659-ОС про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 з 31.05.2019 на посаді, яку він займав перед звільненням;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.05.2019 і до моменту фактичного поновлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2019 (суддя Чудак О.М.) відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, оскільки на стадії відкриття провадження за наявними матеріалами позовної заяви відсутні відомості про отримання позивачем копії наказу або трудової книжки в день звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 (суддя Чудак О.М.) клопотання представника Служби безпеки України задоволено. Визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі №640/15942/19 скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі №640/15942/19 скасовано. Справу №640/15942/19 направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Листом Верховного Суду від 04.12.2023 №640/15942/19/60404/23/39ДСК матеріали справи №640/15942/19 скеровано до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №640/15942/19 передано до розгляду судді Білоноженко М.А.

На підставі зазначеного, справа підлягає прийняттю до провадження.

Як встановлено судом, направляючи справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 23.11.2023 зазначив, що суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 та пункт 8 частини першої статті 240 КАС України, неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, допустивши при цьому порушення вимог частини першої статті 123, статті 169 та частини тринадцятої статті 171 КАС України, не залишивши позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачу можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку звернення до суду. Окрім того, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції на вказані особливості залишення без розгляду позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду уваги не звернув і процесуальних порушень суду першої інстанції не виправив. Відтак, Верховний Суд дійшов висновку, що що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконних рішень, які перешкоджають подальшому провадженню у цій справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, підставою для скасування Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій стало порушення ними процесуальних вимог КАС України у вигляді ненадання позивачу можливості надати та висловити свої аргументи і заперечення щодо доводів відповідача про неповажність наведених у позовній заяві причин пропуску строку звернення до суду шляхом залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, в силу вищенаведених норм КАС України слідує, що оскарження особою до суду наказів, пов`язаних з проходженням публічної служби, здійснюється протягом місячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Варто наголосити на тому, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише поважні причини - обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31.01.2020 у справі №640/3026/19 (адміністративне провадження №К/9901/26108/19).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду в серпні 2019 року з даним позовом позивач зазначив, що 27.05.2019 йому в усній формі повідомлено про його звільнення зі служби, проте йому не надано копію наказу про звільнення. При цьому, представником відповідача підтверджено факт повідомлення 27.05.2019 про звільнення позивача, а також стверджує, що позивач ознайомився з таким наказом, але відмовився поставити на ньому підпис про ознайомлення.

На підтвердження даного факту, 27.05.2019 заступником начальника 3 відділу 2 управління ДОДТЛ СБУ, у присутності начальника 2 управління ДОДТЛ СБУ, помічника начальника департаменту (по РОС) - ДОДТЛ СБУ, помічника начальника департаменту (з режиму) - начальника режимно-секретного відділу ДОДТЛ СБУ, заступника начальника ДОДТЛ СБУ, складено акт фіксації відмови від ознайомлення шляхом підписання з наказом про звільнення з військової служби (т. 1 а.с. 108), згідно з яким, позивач особисто ознайомився з наказом від 25.05.2019 №659-ос про звільнення, та йому запропоновано поставити на ньому особистий підпис про ознайомлення, що він відмовився робити, мотивуючи небажанням підписувати будь-які документи, пов`язані з його звільненням.

Таким чином, про оскаржуваний наказ позивачу стало відомо 27.05.2019.

Суд зазначає, що посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, на те, що копію спірного наказу отримано лише 27.07.2019 у відповідь на адвокатський запит, з якого і потрібно рахувати строк звернення до суду, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, по-перше, як встановлено судом, позивач дізнався про спірний наказ 27.05.2019, по-друге, порушення прав пов`язане з прийняттям відповідного рішення, а не з моментом отримання копії такого рішення.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з метою отримання копії такого наказу починаючи з 27.05.2019 (день, коли позивач дізнався про спірний наказ) до 19.07.2019 (дата складання адвокатського запиту - т. 1 а.с. 18), позивачем суду не надано, тобто не доведено вжиття заходів, з наслідками яких (отримання копії наказу) позивач пов`язує звернення до суду.

У цьому контексті важливо зазначити, що інститут витребування доказів судом, передбачений в КАС України, надає можливість подання позову без усіх наявних доказів у разі, якщо такі докази не можуть бути подані, що не свідчить про наявність будь-яких перешкод для подання позову за таких обставин.

Суд вважає, що відсутність копії оскаржуваного наказу не перешкоджало позивачу подати дану позовну заяву, заявивши одночасно клопотання про витребування такого доказу.

Що стосується подання 26.06.2019 заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви (справа №640/11590/19) та переривання, на думку позивача, перебігу позовної давності у зв`язку з таким зверненням, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом зобов`язання СБУ надати наказ від 25.05.2019 №659-ос про його звільнення з усіма матеріалами та документами, що стали підставою для його прийняття, за наслідками розгляду якого ухвалою від 05.07.2019 у справі №640/11590/19 відмовлено у його задоволенні, оскільки запропоновані заявником заходи забезпечення позову не відповідають призначенню інституту забезпечення позову, так як не спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Отже, з огляду на зазначене, а також на існування інституту витребування доказів, суд не вважає клопотання про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви вжиттям належних заходів для отримання копії спірного наказу та, відповідно, поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 грудня 2021 року у справі №9901/241/21, проаналізувавши положення частини п`ятої статті 122 КАС України, дійшла висновку, що нею встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, однак такі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

У постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 107354803) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, суд констатує, що звернувшись до суду з позовом у цій справі у серпні 2019 року, позивач пропустив встановлений КАС України місячний строк, а підстави для поновлення відповідного строку, наведені у позовній заяві, суд визнає необґрунтованими.

Положеннями статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, відповідно до частин тринадцятої-п`ятнадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З урахуванням викладеного, суд констатує недотримання позивачем місячного строку звернення до суду з позовною заявою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без руху, а позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122-123, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до провадження адміністративну справу №640/15942/19.

2. Визнати неповажними підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказані у позовній заяві.

3. Позовну заяву залишити без руху.

4. Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

5. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала оскарженню не підлягає відповідно до статей 293-294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Марина Білоноженко