Справа № 580/7980/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7980/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.05.2023 року №68 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 23.05.2023 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління ДПС у Черкаській області №151/23-00-10-02-19 від 28.10.2022 року та №57/23-00-10-02-19 від 23.05.2023 року.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.04.2022 року позивач отримує пенсію за віком згідно Закону №1058.

Згідно відомостей трудової книжки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала в органах податкової служби Черкаської області з 02 серпня 2002 року по 03 жовтня 2022 року на таких посадах:

- 02.08.2002-05.03.2012рр. (головний державний податковий інспектор, начальник відділу, заступник начальника, головний державний податковий ревізор - інспектор, головний державний податковий інспектор Золотоніської ОДПІ Черкаської області);

- 02.08.2002 року ОСОБА_1 прийняла присягу Державного службовця.

- 06.03.2012-01.07.2013рр. (головний державний податковий інспектор Золотоніської ОДПІ Черкаської області ДПС);

- 02.07.2013-29.12.2014рр. (старший державний інспектор, головний державний інспектор, головний державний ревізор - інспектор Золотоніської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області);

- 30.12.2014-22.06.2017рр. (головний державний ревізор - інспектор Золотоніської ОДПІ Головного управління ДФС Черкаській області);

- 23.06.2017- 02.09.2019рр. (головний державний ревізор - інспектор Головного управління ДФС у Черкаській області);

- 03.09.2019-12.01.2021рр. (головний державний ревізор - інспектор Головного управління ДПС у Черкаській області );

- 13.01.2021-03.10.2022рр. (головний державний ревізор-інспектор, головний державний інспектор Головного управління ДПС у Черкаській області).

Вказані відомості трудової книжки також підтверджені довідкою Головного управління ДПС України у Черкаській області від 17.10.2022 року №96/23-00-11-01-22, згідно якої позивачка працювала у податкових органах - 20 років 02 місяці 02 днів.

23.05.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Рішенням від 30.05.2023 року №68 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило позивачці у переведенні на пенсію за віком згідно статті 37 Закону №3723-XII, зазначивши, що робота позивачки на посадах у податкових органах не належить до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, у зв`язку із чим зазначено про відсутність у позивачки права на пенсію відповідно до Закону №889-VIII.

Листом від 01.08.2023 року №2300-0208-8/50000 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, а свої права - порушеними, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Згідно п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Мінімальний розмір страхового стажу для жінок становить 30 років (частина перша статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Таким чином, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право, зокрема, жінки, які досягли 60 років та станом на 01.05.2016 року (набрання чинності Законом №889-VIII) мають 10 років стажу, та на зазначену дату займали посади державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, актами Кабінету Міністрів України, а також загальний страховий стаж 30 років.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», відповідач заперечив зарахування до стажу державної служби позивачки періодів її роботи на посадах в податкових органах, зазначивши про не віднесення їх до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Колегія суддів зауважує, що стаття 25 Закону №3723-XII («Класифікація посад») дійсно не передбачає зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби. Поряд із цим, зарахування проходження служби до цього стажу передбачається актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (який діяв до 01.05.2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв?язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Крім того, відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність включення періодів роботи позивачки з 02.08.2002 року по 03.10.2022 року згідно відомостей трудової книжки позивачки та довідки Головного управління ДПС України у Черкаській області від 17.10.2022 року №96/23-00-11-01-22, до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії.

Присвоєння посадовим особам податкових органів спеціальних звань, а не рангів державного службовця, не скасовує викладених вище положень щодо включення спірних періодів роботи до стажу державної служби.

З урахуванням зазначеного, судом першої інстанції було встановлено наявність у позивачки станом на 01.05.2016 року більше 10 років стажу на посадах державної служби.

Таким чином, оскільки позивач досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058 (60 років), має наявний страховий стаж (обставина не заперечується відповідачем, крім того позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону №1058) при цьому позивач має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 року більше 10 років, то позивач має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Вказаний висновок відповідає правовому висновку Великої Палата Верховного Суду, висловленому у постанові від 13.02.2019 року у справі №822/524/18.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність відмови відповідача 2 у переведенні позивачу з пенсії за віком, призначеної згідно Закону №1058, на пенсію за віком державного службовця, у зв`язку із чим для належного захисту порушеного права позивача вбачається необхідність, у відповідності до вимог статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 30.05.2023 року №68.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Судовою колегією також враховано спосіб захисту порушеного права, обраний Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі №822/524/18, та вважає за доцільне зобов`язати відповідача-1 (як органу де позивач перебуває на пенсійному обліку) призначити і здійснити нарахування й виплату позивачу з 23.05.2023 року (дата звернення позивачки про перехід на пенсію державного службовця) пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Головного управління ДПС у Черкаській області №151/23-00-10-02-19 від 28.10.2022 року та №57/23-00-10-02-19 від 23.05.2023 року.

Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Апеляційним судом також враховано, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.