Справа № 569/24049/23
Суддя: Левчук О. В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Левчука О.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділення поліції № 1 (смт.Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Махновця Богдана Валерійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Інспектора відділення поліції № 1 (смт.Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Махновця Богдана Валерійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №01047630 від 01.12.2023 та постанову серії ЕНА №01047770 від 01.12.2023, визнати протиправними дії та рішення посадової особи відповідача 1.

В обґрунтування позову, зокрема, зазначає, що 01.12.2023 року об 11:55 год. у смт. Маневичі Маневицького р-н Волинської обл. на вул. Незалежності Інспектором відділення поліції №1 (смт. Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Махновцем Богданом (відповідач 1) було винесено постанову серії ЕНА №1047630 від 01.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову серії ЕНА №1047770 від 01.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушенняю.

Вказує, що при прийнятті оскаржуваних постанов інспектор виходив з власних припущень та вигадок (у т.ч. без належних та допустимих доказів) того, що 01.01.2023 року о 11:46 год. у АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 перевозив пасажира який не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР України й відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також здійснював керування транспортним засобом без відповідних документів (посвідчення водія), чим порушив ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Наголошує, що водій транспортного засобу MAN L2000 ДНЗ НОМЕР_1 та усі його пасажири рухалися з дотриманням ПДР, не порушуючи жодних норм та використовуючи паски безпеки.

Вважає оскаржувані постанови відповідача протиправними, незаконними, необґрунтованими, винесеними з порушення та нехтуванням норм чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню судом.

Ухвалою суду від 13.12.2023 вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що вимоги позивача є безпідставними, винесена поліцейським постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини у справі, суд встановив таке.

01.12.2023 відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1047630 від 01.12.2023 за ч.5 ст. 121 КУпАП (водій перевозив пасажира, який не був пристебнутий ременем пасивної безпеки).

Крім того, 01.12.2023 щодо позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1047770 від 01.12.2023 за ч.1 ст. 126 КУпАП (водій не пред`явив посвідчення водія на законну вимогу працівника поліції).

В силу вимог ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до п.2.3.в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п.2.4 а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП не визнавав.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні, на що і покликається позивач, докази розгляду справи, як запис з нагрудної камери поліцейського: роз`яснення прав, пояснення правопорушника, що передбачено ст. 268 КУпАП.

Крім того, судом досліджено наданий представником відповідача оптичний носій з відеозаписом.

Суд зазначає, що з долученого відповідачем відеозапису неможливо встановити вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпА, оскільки вказаний відеозапис лише містить рух автомобіля поліції та позивача до зупинки останнього.

Отже, відповідачами не доведено, що поліцейським була дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначена ст. 279 КУпАП, що в свою чергу призвело до порушення права позивача на ознайомлення з матеріалами справи, право давати пояснення та подавати докази, право на захист, під час винесення постанови були порушені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в оскаржуваних постановах про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідачами суду не надано.

Суд наголошує, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП, відповідачами не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваних постанов із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що достовірність змісту оскаржуваних постанов, а відповідно питання наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеними.

Враховуючи те, що відповідачі не довели правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому позов слід задовольнити в частині скасування оскаржуваних постанов, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій та рішень посадової особи щодо складання оскаржуваних постанов суд відмовляє, оскільки такого способу захисту порушеного права ч.3 ст. 286 КАС України не передбачає, а права та законні інтереси позивача повністю поновлені за фактом скасування спірних постанов із закриттям справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора відділення поліції № 1 (смт.Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Махновця Богдана Валерійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1047630 від 01.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1047770 від 01.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі: Інспектор відділення поліції № 1 (смт.Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області лейтенант поліції Махновець Богдан Валерійович (вул. Винниченка, буд. 11, м. Луцьк, Волинська область, 43025) Головного управління Національної поліції у Волинській області (вул. Винниченка, буд. 11, м. Луцьк, Волинська область, 43025, ІК 40108604).

Повне судове рішення складене та підписане 10.01.2024.

Суддя Левчук О. В.