Справа № 160/28057/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 27.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України відповідно до статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою КМУ №740 від 23.09.2015;
- зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України відповідно до статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою КМУ №740 від 23.09.2015 та видати посвідчення встановленого зразка.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що факт проживання однією сім`єю із загиблим встановлений рішенням суду. Шлюб з ОСОБА_2 позивач офіційно укласти позивач не встигла через початок війни та його загибель, однак така формальність не може бути підставою для позбавлення її права на відповідний статус.
Ухвалою суду від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
16.11.2023р. року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування правової позиції зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
24.11.2023р. до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає про не спростування відповідачем у відзиві тверджень та аргументів стосовно суті позовних вимог.
04.12.2023р. до суду надійшли заперечення на відповідь в яких відповідач зазначає про відсутність правових підстав для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України та видачі відповідного посвідчення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Відповідно до витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.10.2022 №2331 поранення та травма старшого солдата ОСОБА_2 , 1967 р.н.: «Осколкове поранення. Травна декількох кровоносних судин на рівні шиї. Гостра крововтрата (ІНФОРМАЦІЯ_1), які призвели до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 13.08.2022, лікарським свідоцтвом про смерть від 12.08.2022 №216 - поранення та травма, які призвели до смерті, так пов`язані із захистом Батьківщини.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2023р. у справі №203/3008/22 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що є днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявою від 12.10.2023р. позивач звернулася до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з проханням надати роз`яснення чи має ОСОБА_1 правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №203/3008/22 від 19.06.2023 року, яким було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є днем смерті ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 .

Зі змісту звернення вбачається, що 03.10.2023р. позивачем була подана заява з відповідним пакетом документів до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Центральному районі з питання видачі посвідчення члена сім`ї загиблого. 04.10.2023р. за №15/6-1024 була надана відповідь про відсутність правових підстав для встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни у зв`язку з не перебуванням у зареєстрованому шлюбі з загиблим ОСОБА_2 .

Листом вих.№15/6-1073 від 17.10.2023р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до пункту 5 статті 10-1 Закону, оскільки визнання судом факту проживання однією сім`єю із загиблим ОСОБА_2 за відсутності реєстрації шлюбу не є підставою визнання позивача одним із подружжя відповідно до Кодексу та Закону.

Вважаючи такі дії протиправними позивач звернулася з даним позовом до суду.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормами статті 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Пунктом 19 частини 1 статті 6 Закону № 3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 10-1 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать:

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у

сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до частини 4 зазначеної статті до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Процедуру надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначає Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015 (далі - Порядок № 740).

Відповідно до п.7 зазначеного Порядку посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302.

Пунктом 2 цього Положення №302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 4 Положення №302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України".

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 4 статті 3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з приписами частин 1-2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко й однозначно визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Як зазначалося вище, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2023р. у справі №203/3008/22 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що є днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, суд зазначає, що встановлення рішенням факту спільного проживання позивачки та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення у зацікавлених осіб права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, однак не створює підстав для набуття такими особами статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій соціального захисту ветеранів війни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246,250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко