Справа № 520/10348/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 січня 2024 р. справа № 520/10348/22 Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про накладення арешту на кошти,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просить суд накласти адміністративний арешт коштів на всіх рахунках у банках та банківських установах, що обслуговують платника податків Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/10437/22.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 поновлено провадження у справі зі стадії, на якій його було зупинено.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що представник відповідача відмовив у допуску податкового органу до проведення фактичної перевірки, що належним чином зафіксовано. Вказані обставини, на думку позивача, є достатніми для застосування до платника податків такої міри відповідальності як накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках позивача.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Процесуальні документи направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку та електронної пошти у порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах), підпунктів 191. 1.4, 191.1.14, 191. 1.16, 191. 1.17, 191.1.18, 191.1.19, 191. 1.20 пункту 191. 1 статті 191 ПК України, частини першої статті 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» 16.11.2021 ГУ ДПС у Харківській області виданий наказ № 1389-п «Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 ».

Відповідно до наказу фахівцям ГУ ДПС у Харківській області наказано провести фактичну перевірку ФО-П ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності у господарському об`єкті, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 з 16.11.2022, тривалістю не більше 10 діб.

Окрім того, спірним наказом встановлено, що вказану фактичну перевірку провести за період діяльності з 01.01.2022 по день закінчення перевірки з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ПК України, Закону України від 06.07.1995 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших нормативно-правових актів у сфері обігу підакцизних товарів.

На підставі вказаного наказу виписані направлення на перевірку № 2564 та № 2565 від 16.11.2022.

Вважаючи цей наказ таким, що оформлений з порушенням вимог п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, відповідач не допустила головних державних ревізорів-інспекторів до фактичної перевірки, про що останніми складені відповідні акти.

18.11.2022 о 14.00 год. посадовими особами контролюючого органу складений акт відмови від підпису у направленні та отримання копії наказу на проведення перевірки від 21.11.2022 № 1214/20-40-09-01-03/ НОМЕР_1 . Також 18.11.2022 о 14.00 год. посадовими особами контролюючого органу було складено акт відмови від проведення перевірки/допуску до перевірки від 21.11.2022 № 1215/20-40-09-01-03/ НОМЕР_1 . В акті зазначено, що на порушення абз. 6 п. 81.1.ст. 81 ПК України ФО-П ОСОБА_1 відмовлено в допуску до проведення/відмовилась від проведення перевірки.

Крім того, 18.11.2022 посадовими особами контролюючого органу було складено акт відмови від підпису, отримання другого примірника акта відмови від проведення перевірки/допуску до перевірки та надання письмових пояснень до нього, згідно якого ОСОБА_1 відмовилась від підпису, отримання другого примірника акта відмови від проведення перевірки/допуску до перевірки, який складено на підставі наказу ГУ ДПС у Харківській області від 16.11.2021 № 1389-п «Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 », направлень від 16.11.2022 № 2564, № 2565 та надання пояснень до нього.

Позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги пп. 16.1.9, п. 16.1 ст. 16, ст. 81 ПК України, згідно з якими платники податків зобов`язані допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених законом.

На підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПКУ ГУ ДПС області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту7 майна від 21.11.2022 № 17321/6/20-40-09-01-07 у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, та позивач звернувся до суду з позовною заявою про накладення адміністративного арешту на кошти на відкритих рахунках в банках платника податків.

Наказ ГУ ДПС у Харківській області № 1389-п від 16.11.2022 «Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 » був предметом судового розгляду у справі №520/10437/22, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні позову та встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу на проведення фактичної перевірки контролюючий орган визначив п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме, - здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, про що і зазначив в наказі від 16.11.2022 року за № 1389-п, у оскаржуваному наказі зазначені як юридичні (елемент підстав для проведення перевірки) так і фактичні підстави (сукупність обставин, що характеризують (зумовлюють) юридичну підставу) для призначення до проведення фактичної перевірки контролюючим органом.

Суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.78 КАС України такі обставини доказуванню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позову, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до п.20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п. 80.1 ст. 81 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: -направлення на проведення такої перевірки; - копії наказу про проведення перевірки; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

При чому, п. 80.7 ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

У відповідності до п. 86.5 ст. 86 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови.

Згідно із п. 81.1 ст. 81 Податкового Кодексу України єдиною підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки законодавець визначив непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, передбачених п. 81.1 ст. 81 Податкового Кодексу України, або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням встановлених вимог.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

Як вище встановлено судом, судовим рішенням у справі №520/10214/2020 підтверджено правомірність наказу, що слугував підставою для проведення фактичної перевірки.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного аналізу положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів, проте приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

З аналізу наведеного правового регулювання суд приходить до такого правового висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.11.2018 по справі №820/1929/17, від 12.04.2019 по справі №820/2564/17, від 14.05.2019 по справі №813/1910/17, від 23.05.2019 по справі №813/854/18, від 28.05.2019 по справі №813/3943/17.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Таким чином, з огляду на обставини того, що у даному випадку підставою для звернення до суду із даним позовом послугували обставини недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, судом підтверджено правомірність підстав такої перевірки, суд приходить до висновку про те, що у позивача були наявні законодавчо визначені підстави для проведення фактичної перевірки відповідача.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не було допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки за відсутності законодавчо визначених підстав для такої відмови.

З огляду на вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати щодо сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про накладення арешту на кошти - задовольнити.

Накласти адміністративний арешт коштів на всіх рахунках у банках та банківських установах, що обслуговують платника податків Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 09 січня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ