Справа № 600/805/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/805/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність (відмову) військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо незвільнення з військової служби лікаря-ординатора лікувального відділення медичної роти лейтенанта медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити лікаря-ординатора лікувального відділення медичної роти лейтенанта медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі абзацу 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу по мобілізації та подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю бабусею. Однак, позивач вказує, що відповідач протиправно відмовив у звільненні та безпідставно зазначив про необхідність надання додаткових документів на підтвердження відсутності інших родичів, які можуть доглядати (надавати соціальну послугу) за вказаною особою. Позивач стверджує, що надав відповідачу достатні докази на підтвердження підстав для звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а тому просить суд задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначає, що при вивченні документів, які були надані позивачем до свого рапорту від 07.02.2023 р., було встановлено, що позивач та його бабуся ОСОБА_2 проживають та зареєстровані за різними адресами, а факт мобілізації позивача підтверджує відсутність необхідності постійного догляду за вказаною особою. Відповідач зазначив, що позивач до свого рапорту від 07.02.2023 р. не додав документів від органів соціального забезпечення, які свідчили б, що саме він, а не інша особа, надає соціальну послугу постійний догляд ОСОБА_2 , що також повинно підтверджуватись інформацією з Реєстру надавачів та отримував соціальних послуг. Крім того, відповідач вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за його бабусею. Відповідач стверджує, що заключення ЛКК про необхідність постійного догляду за громадянкою ОСОБА_2 чи наявність в неї 2 групи інвалідності не може слугувати підставою для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 27.02.2023 року адміністративний позов залишено без руху. 28.02.2023 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач призваний на військову службу по мобілізації та подав 07.02.2023 р. рапорт на звільнення з військової служби за абз.7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою інвалідністю ІІ групи (за бабусею ОСОБА_2 , яка є самотньою). (а.с. 11).

09.02.2023 р. помічником командира з правової роботи начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 з клопотанням по суті рапорту лейтенанта м/с Дмитра Банара, в якому зазначено, що позивач не підлягає звільненню з військової служби для догляду за своєю бабусею ОСОБА_2 , оскільки позивач не додав документів від органів соціального забезпечення, які свідчили б, що саме він, а не інша особа, надає соціальну послугу постійний догляд ОСОБА_2 , що також повинно підтверджуватись інформацією з Реєстру надавачів та отримував соціальних послуг. (а.с. 12).

До матеріалів справи додано документи на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду позивачем за своєю бабусею, а саме: паспорт серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку МСЕК №229501 про призначення ОСОБА_2 2 групи інвалідності; заключення ЛКК №94 від 23.01.2023 р. про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду; довідку Топорівської сільської ради від 25.01.2023 р. про те, що до березня 2022 р. гр. ОСОБА_2 проживала із внуком ОСОБА_1 без реєстрації; акт обстеження матеріально-побутових умов від 25.01.2023 р. щодо проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . (а.с. 13-22).

Також матеріали справи містять договір довічного утримання (догляду) від 06.03.2023 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 43-45).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийняття оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан, який на момент розгляду адміністративної справи триває.

Відповідно абз. 7 до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 Положення №1153/2008.

Відповідно до пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з положеннями п.233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають командиру (начальнику) військової частини рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Судом встановлено, що позивач призваний на військову службу по мобілізації та подав 07.02.2023 р. рапорт на звільнення з військової служби за абз.7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою інвалідністю ІІ групи (за бабусею ОСОБА_2 , яка є самотньою).

На підтвердження необхідності здійснення постійного догляду позивачем за своєю бабусею, позивачем було надано: паспорт серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку МСЕК №229501 про призначення ОСОБА_2 2 групи інвалідності; заключення ЛКК №94 від 23.01.2023 р. про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду; довідку Топорівської сільської ради від 25.01.2023 р. про те, що до березня 2022 р. гр. ОСОБА_2 проживала із внуком ОСОБА_1 без реєстрації; акт обстеження матеріально-побутових умов від 25.01.2023 р. щодо проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За результатами розгляду поданого позивачем рапорту 09.02.2023 р. помічником командира з правової роботи начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 з клопотанням по суті рапорту лейтенанта м/с Дмитра Банара, в якому зазначено, що позивач не підлягає звільненню з військової служби для догляду за своєю бабусею ОСОБА_2 , оскільки позивач не додав документів від органів соціального забезпечення, які свідчили б, що саме він, а не інша особа, надає соціальну послугу постійний догляд ОСОБА_2 , що також повинно підтверджуватись інформацією з Реєстру надавачів та отримував соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст.47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Обов`язок дітей утримувати батьків в першу чергу виникає на підставі кровного споріднення.

Разом з тим, в підтвердження неможливості здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 її донькою матеріали справи містять свідоцтво про смерть ОСОБА_7 . Згідно довідки Топорівської сільської ради від 25.01.2023 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.01.2023 р. встановлено, що до березня 2022 р. ОСОБА_1 проживав із своєю бабусею ОСОБА_2 без реєстрації.

Таким чином суд встановлено, оскільки ОСОБА_2 згідно довідки МСЕК та ЛКК є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, можливість здійснення догляду за нею є саме позивачем, який є її найближчим родичем та до моменту призову на військову службу під час мобілізації проживав з бабусею без реєстрації.

На підставі вказаного суд встановив, що позивачем надано відповідачу достатні докази для можливості вирішення питання про його звільнення на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, однак відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду (неналежного розгляду) поданого рапорту та доданих документів та не прийняття відповідного рішення про звільнення позивача.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що позивачем не надано достатніх доказів, які свідчили б, що саме він, а не інша особа, надає соціальну послугу постійний догляд ОСОБА_2 , що також повинно підтверджуватись інформацією з Реєстру надавачів та отримував соціальних послуг, а також доказів на підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за його бабусею. Суд звертає увагу, що норми пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 не передбачають обов`язку позивача доведення відсутності інших осіб, які можуть здійснювати відповідний догляд за бабусею, а додані до рапорту від 07.02.2023 р. документи у повній мірі є достатніми для можливості розгляду питання звільнення військовослужбовця на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону№2232.

Водночас, суд звертає увагу, що доказів прийняття рішення відповідачем за результатом розгляду рапорту позивача від 07.02.2023 р. матеріали справи не містять. При цьому, поданий рапорт помічника командира з правової роботи начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 до командира військової частини НОМЕР_1 з клопотанням по суті рапорту лейтенанта м/с Дмитра Банара, в якому зазначено, що позивач не підлягає звільненню з військової служби не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за результати розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, а носить інформаційний (консультативний) характер. Рішення за результатом розгляду рапорту уповноважений приймати командир (начальник) військової частини.

Таким чином, суд встановив, що у спірних правовідносинах відповідачем фактично допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 07.02.2023 р. про звільнення з військової служби.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду доказів розгляду рапорту Банар Дмитра Борисовича від 07.02.2023 р. про його звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність. З вказаних підстав, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскаржуючи бездіяльність відповідача у формі відмови звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що з метою належного захисту порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення яким визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду (належного розгляду) рапорту ОСОБА_1 від 07.02.2023 р. про його звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232. При цьому, належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язати відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 07.02.2023 р. про його звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків зроблених судом по даній справі.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору в даній категорії справ, суд не вирішує питання про відшкодування вказаних судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду (належного розгляду) рапорту лікаря-ординатора лікувального відділення медичної роти лейтенанта медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 07.02.2023 р. про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорт лікаря-ординатора лікувального відділення медичної роти лейтенанта медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 07.02.2023 р. про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду по даній справі.

4. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Т.М. Брезіна