Справа № 380/6271/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6271/23 пров. № А/857/14035/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.

суддів- Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівський окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 380/6271/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії-

суддя у І інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце винесення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУПФУ у Вінницькій області - відповідач 2) в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного спеціаліста відділу перерахунку пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.02.2023 №45 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії - перехід на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII з дня звернення із заявою від 21. 02.2023 та здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2 та від 21.02.2023 №3;

- стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на 01.05.2016 року стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби становить 13 років 1 місяць 1 день. Загальний страховий стаж позивачки становить 42 роки 08 місяців, 21 день. Таким чином, вважає відмову ГУ ПФУ у Вінницькій області у зарахуванні стажу роботи та призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VII є неправомірною.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.02.2023 №45 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 21.02.2023 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування, та здійснити розрахунок у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2, №3 з урахуванням виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України У Вінницькій області на користь судові витрати у виді судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те, що згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ (із змінами) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачці відмовлено у здійсненні переведення на пенсію по віку державного службовця відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки посади які обіймала позивач з 04.07.2001 не відносяться до категорій посад державних службовців та не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовільнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку у ГУПФ України у Львівській області та отримує пенсію за віком з 11.10.2011.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач працювала на таких посадах:

- 01.04.2003 прийнята, як така що пройшла за конкурсом на посаду інспектора, спеціаліста 1-ї категорії сектора житлової політики відділу економіки та житлової політики на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника до 22.01.2004. Встановлено 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, посаду віднесено до 6-ї категорії посад. Прийнято присягу посадової особи органу місцевого самоврядування;

- 05.01.2004 призначена на посаду інспектора, головного спеціаліста відділу економіки та житлової політики, як переможець конкурсу.

- 25.04.2005 присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 01.02.2006 переведена на посаду економіста, головного спеціаліста відділу економіки та житлової політики з кадрового резерву;

- 01.04.2007 у зв`язку із реорганізацією виконавчих органів Львівської міської ради переведена на посаду заступника начальника відділу економіки, ціноутворення та житлової політики департаменту житлового господарства та інфраструктури з кадрового резерву;

- 01.05.2007 присвоєно черговий 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах займаної категорії посад;

- 01.12 2014 присвоєно черговий 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

- 22.12.2016 присвоєно черговий 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

- 10.08.2018 переведена, за її згодою на рівнозначну посаду заступника начальника відділу економіки, планування, ціноутворення та житлової політики управління економіки підприємств департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. На цій посаді позивачка продовжує працювати по цей час.

- 21.02.2023 позивач звернулася до ГУПФ України у Львівській області із заявою щодо переведення її на пенсію державного службовця.

За принципом екстериторіальності ГУПФ України у Вінницькій області прийнято рішення №45 від 21.02.2023 про відмову у задоволенні заяви. Підставою відмови у призначенні пенсії державного службовця є те, що у позивача відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889. Посади, на яких вона працювала з 01.04.2003 не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, а на посадових осіб органів місцевого самоврядування, яким присвоєно ранги посадової особи органу місцевого самоврядування дія Закону №889 не поширюється. Пенсійний орган дійшов висновку, що підстав для призначення пенсії за нормами Закону №3723 немає.

Позивач вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення із заявою до ГУПФ України Львівській області, позивач мала стаж державного службовця більше 10, що і дає право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Крім того, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України Львівській області перевести позивача з 21.02.2023 на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування, та здійснити розрахунок у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2, №3.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 (далі Закон № 889-VIII).

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 року №822/254/18, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.

Як встановлено апеляційним судом фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність у неї права на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» №3723-XII, оскільки вона не має необхідного стажу роботи на посадах державної служби (станом на 01.05.2016) та вона станом на 01.05.2016 не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229), пунктом 6 якого передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Пунктом 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі Порядок №239).

Разом з тим, пунктом 1 Порядку №239 передбачено, що до посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться, зокрема, шоста категорія - посади заступників голів, секретарів виконкомів міських Рад народних депутатів міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів; керівників відділів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; керівників управлінь, самостійних відділів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; керівників відділів (підвідділів) та їх заступників у складі управлінь, самостійних відділів, апаратів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів управлінь, самостійних відділів обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів виконкомів міських Рад міст обласного підпорядкування, їх управлінь, самостійних відділів та інші прирівняні до них посади.

Також, згідно пункту 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).

Зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.

Наведене дає підстави для спростування доводів апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, лише до 04.07.2001.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно записів у трудової книжці НОМЕР_1 станом на 01.05.2016 стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби становить 13 років 1 місяць 1 день.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на позивача поширюються умови, визначені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII та позивач має право на призначення пенсії державного службовця з 21.02.2023 - дня звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині зобов`язання здійснення розрахунку у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2, №3 з урахуванням виплачених сум передчасним, оскільки позивач зверталася до відповідача про переведення її на пенсію державного службовця і пенсійним органом було відмовлено у зв`язку з відсутністю у позивача станом на 01 травня 2016 року стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тобто звернення позивача і відмова відповідача стосувалися права на пенсію державного службовця, однак, питання розміру пенсії і врахування відповідних довідок відповідачем не вирішувалось.

За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині зобов`язання здійснити пенсію позивача з урахуванням довідок Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2, №3 допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а в решті судове рішення слід залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду у відповідній частині. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись 308, 311, 315, 317, 321, 322,325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 380/6271/23 в частині зобов`язання здійснення розрахунку у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.02.2023 №2, №3 з урахуванням виплачених сум скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №380/6271/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 08 січня 2024 року