Справа № 160/27814/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
25 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення ОСОБА_1 розрахунку пенсії по інвалідності з урахуванням положень ч.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI в розмірі пенсії за віком, мінімальний розмір якої встановлюється у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) та не зарахування до загального страхового стажу та пільгового за Списком 1 періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року (1 місяць), з 16.03.2004 по 15.08.2004 року (4 місяці 30 днів), з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік (13 днів) за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м. Першотравянськ, не зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік;
Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача 09.11.2023 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером з 29.03.2023 року та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, внаслідок трудового каліцтва відповідно Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13 червня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з питання правильності нарахування пенсії.
04 серпня 2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням приписів ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати призначення пенсії.
14 вересня 2023 року представником позивача було направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання пенсійного забезпечення та зарахування додаткових періодів до пільгового стажу за Списком №1.
05 жовтня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь на адвокатський запит представника позивача, якою повідомлено, що за матеріалами електронної пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 , зарахований по 27.04.2022, складає 57 років 07 місяців 11 днів, додаткові роки за Списком № 1 - 15 років, додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення особою віку, передбаченого ч.1 ст. 26 Закону №1058 - 22 роки 09 місяців 15 днів. Стаж для визначення права на пенсію за Списком №1 складає 17 років 07 місяців 02 дні (в тому числі навчання за спеціальністю з 01.09.2001 по 31.12.2003 та з 02.02.2004 по 06.02.2004). Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058, непрацюючі особи з інвалідністю ІІІ групи, за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №1058, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Враховуючи вищезазначене для обчислення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону №1058 відсутні підстави.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахуванні до його пільгового стажу роботи за Списком №1 додаткових періодів навчання та проходження строкової військової служби, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , згідно з записами № 1-4, якої останній працював у такі періоди на таких посадах:
- з 01.09.2001 року по 13.01.2005 рік - навчався за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м. Першотравенськ.
- з 06.11.2003 року по 30.12.2003 року позивач працював в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля шахта «ім. М.І.Сташкова» -«учень електрослюсаря підземного».
- з 02.02.2004 по 15.03.2004 року працював в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля ВСП Шахтоуправління Першотравенське 00178353 шахта «Ювілейна» «учень еклектрослюсаря підземний».
- з 16.08.2004 по 17.01.2005 року в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля шахта «ім. М.І.Сташкова» -«учень електрослюсаря підземного».
Вказані записи в трудовій книжці є чіткими та не містять жодних виправлень чи неточностей.
Також судом встановлено, що на підтвердження періоду навчання за спеціальністю позивач надав копію диплому серії НОМЕР_2 про присвоєння кваліфікації електрослюсаря підземного.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач навчався в Професійно-технічному училищі №40 м. Першотравенськ в період з 01.09.2001 по 13.01.2005. З 21.02.2005 року позивач працював на посаді «електрослюсар підземний» в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське».
Щодо зарахування до пільгового страхового стажу періодів навчання ОСОБА_1 в ПТУ №40 м. Першотравенськ з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний», суд зазначає наступне.
Статтею 18 Закону України «Про професійну-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як вже було вищезазначено, в трудовій позивача серії НОМЕР_1 згідно з записами останнього 01.09.2001 р. прийнят на навчання до ПТУ №40 м. Першотравенськ за спеціальністю: «електрослюсар підземний»; 13.01.2005 р. закінчив навчання і отримав кваліфікацію: «Електрослюсар підземний» (диплом серії НОМЕР_2 від 13.01.2005 р.).
Позивачем додатково на підтвердження періоду навчання з 01.09.2001 року по 13.01.2005 року в ПТУ №40 м. Першотравенськ надано Диплом кваліфікованого робітника серії НР №25902301 від 13.01.2005 р., копії яких містяться в матеріалах справи.
Згідно з записом №7 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 останній почав працювати за набутою спеціальністю 21.02.2005р., тобто менше ніж через три місяця після закінчення навчання, отже, останнім дотримано вимоги ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту», тому періоди навчання ОСОБА_1 в ПТУ №40 м. Першотравенськ з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» підлягають зарахуванню до пільгового стажу останнього.
При цьому суд зауважує, що відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів того, що записи про спірні періоди в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням визначеної процедури.
Застосування правових норм при розгляді питання щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у технікумі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.05.2019 у справі № 644/2182/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його навчання в ПТУ №40 м. Першотравенськ з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік та, відповідно про зобов`язання відповідача здійснити зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо зарахування до пільгового страхового стажу періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік, суд зазначає наступне.
Умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії, є, зокрема, факт роботи особи на момент призову за професією чи обіймання посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Згідно з абзацу 1 частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 8 Закону України 'Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей' від 20 грудня 1991 року № 2011-XII і абзац 2 частини першої статті 2 Закону № 2232-XII).
Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією чи займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону № 1788-XII або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом № 1058-IV.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону Закон №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час проходження строкової військової служби, який зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з записами військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік проходив військову службу в Збройних Силах України.
На підставі вищезазначених документальних відомостей в трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 було внесено відповідний запис №9.
Крім того, довідкою, виданою Першотравенським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, також підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проходив строкову військову службу в Збройних Силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 року.
Також, як вище було зазначено судом, військовій службі передувала робота ОСОБА_1 з 21.02.2005 р. по 14.04.2005 в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля шахта «ім. М.І.Сташкова» -«електрослюсар підземний» запис №№7-8 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Згідно з правовою позицією суду, викладеною у висновках Верховного Суду в постанові від 23.12.2019 року у справі № 535/103/17 та в постанові від 26.03.2020 року у справі № 226/4/17 час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, за встановлених судом обставин, позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи періоду проходження ним військової служби, оскільки призов до лав військової служби відбувався фактично під час його роботи в ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля шахта «ім. М.І.Сташкова» за професією «електрослюсар підземний», що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження ним строкової військової служби у Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 року, та, відповідно про зобов`язання відповідача здійснити зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо розрахунку пенсії позивача у розмірі 80% заробітної плати згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно із абзацом 3 частини 1статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.
При цьому, таке право не пов`язано з поданням заяви про перерахунок пенсії, воно також кореспондується з нормою, викладеною у ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка встановлює, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач має право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак, на позивача поширюється дія ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
На підставі вищевикладеного суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не враховано положення статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI при обрахуванні розміру призначеної пенсії.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при призначенні пенсії позивача абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI при обрахуванні розміру призначеної пенсії, в тому числі незарахування до загального страхового стажу та пільгового за Списком 1 періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м. Першотравенськ, а також період проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік - є протиправними, оскільки такі дії є необґрунтованими, а, отже, зважаючи на те, що права позивача порушені саме діями відповідача, а не його бездіяльністю з цього приводу, як помилково зазначав позивач у позовних вимогах, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме - визнання протиправними дій відповідача.
Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення ОСОБА_1 обрахуванні розміру пенсії по інвалідності з урахуванням положень ч.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI, та не зарахування до загального страхового стажу та пільгового за Списком 1 періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м.Першотравенськ, не зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік є - протиправними.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).
Таким чином, з метою поновлення порушених прав позивача та їх ефективного захисту, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 29 березня 2023 року здійснити ОСОБА_1 обрахування розміру пенсії по інвалідності з урахуванням положень ч.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI та зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу та пільгового за Списком № 1 періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м.Першотравенськ, а також періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік.
Отже позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1073,60 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення ОСОБА_1 обрахування розміру пенсії по інвалідності з урахуванням положень ч.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, абзацу 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI та не зарахування до загального страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м.Першотравенськ та не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу та пільгового за Списком №1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) періодів навчання з 01.01.2004 року по 01.02.2004 року, з 16.03.2004 по 15.08.2004 року, з 01.01.2005 по 13.01.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний» в Професійно-технічному училищі №40 м.Першотравенськ та до пільгового стажу за Списком №1 період проходження строкової військової служби в Збройних силах України з 17.05.2005 року по 25.04.2006 рік
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева