Справа № 200/9012/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року справа №200/9012/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/9012/20-а (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за заявою позивача, яку подану в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 по справі № 200/9012/20-а суд задовольнив частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в повному розмірі за період з 08.04.2016 по 26.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 08.04.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.01.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2016 по 26.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 08.04.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.01.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Водночас, після набрання судовим рішенням законної сили, позивачем до суду подано заяву про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.01.2019 включно, а саме із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Також просив суд встановити військовій частині НОМЕР_1 місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи, а також постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності командира військової частини за невиконання рішення суду.

Вказана заява обґрунтована тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 по справі № 200/9012/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено. Разом з тим, на виконання зазначеного рішення відповідачем була нарахована та виплачена на користь позивача індексація у розмірі 74 857,38 грн. На переконання позивача, військовою частиною НОМЕР_1 невірно розраховано суму, яка підлягає сплаті, а саме не застосовано щомісячну фіксовану індексацію у розмірі 4463,15 грн за період з 01.03.2018 по 26.01.2019, а тому позивач і просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/9012/20-а у задоволенні заяви позивача, яку подану в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України по справі - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не виплачено позивачу при виконанні рішення суду індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.01.2019 року.

Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі № 200/9012/20-а відповідачем виконано не повністю, тому висновок суду першої інстанції щодо зміни суті рішення є помилковим.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом за № 475/97-ВР від 17.07.1997 визначено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до вказаної статті Конвенції, ефективний засіб правого захисту - повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. по справі за №21-87а13).

Аналізуючи вищевказане, суд вважає, що визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця є дискреційним повноваженням військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (статті 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення статті 383 КАС України.

У зв`язку з тим, що у суду як на етапі розгляду справи по суті, так і наразі відсутні повноваження визначати конкретний розмір індексації, яка підлягає сплаті на користь позивача, суд не може визнати протиправною бездіяльність відповідача.

В той же час, незгода позивача із визначеним відповідачем конкретним розміром індексації грошового забезпечення військовослужбовця становить окремий спір із суб`єктом владних повноважень, який на цьому етапі спірних правовідносин повинен розглядатися в окремому судовому провадженні, оскільки позивач вбачає порушеними свої права та інтереси такими діями / рішенням суб`єкта владних повноважень, вчинених в межах власних дискреційних повноважень. Відлік строку на звернення до суду із такими вимогами розпочинається з моменту отримання відповідного платежу, розмір якого позивач вважає недостатнім та таким, що порушує його права та інтереси.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що визначення належної до виплати позивачеві суми індексації під час розгляду поданої в порядку статті 383 КАС України заяви буде фактично змінювати зміст рішення суду.

У разі виникнення між сторонами справи похідного спору щодо розміру індексації, право на отримання якої визнане судом, а також нових доказів, що супроводжують такий спір (нових розрахунків, листування, тощо), мають місце нові фактичні обставини, оцінка яким не могла бути надана судом у первинно розглянутій справі.

Відповідно до п. 4 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У разі вирішення аналогічного питання на стадії відкриття провадження у справі, за приписами п. 2 ч. 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

З наведеного слідує, що за наявності нових фактичних підстав позову, оцінка яким не могла бути надана судом в силу їх відсутності на момент ухвалення первинного рішення, позивач має право звернутися до суду з новим позовом.

Цей позов буде мати похідний характер, його фактичні підстави не будуть збігатися з тими, які вже оцінювалися судом, а тому підстави для відмови у відкритті провадження за ним (або закриття провадження у справі) будуть відсутні.

Вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 26.01.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 200/9012/20-а є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги представника позивача про встановлення відповідачу місячного строку для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи, суд дійшов наступного висновку.

Приписами частини 6 ст. 383 КАС України визначено, що за наявності підстав для задоволення зазначеної у ній заяви, суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Постановлення ухвали у згаданому порядку не вимагає прийняття саме окремої ухвали, а лише вказує на застосування передбачених нею процесуальних правил. Правова природа окремої ухвали визначається її профілактичною спрямованістю, адже відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України вона направляється для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а не самих порушень закону. Законом не передбачена можливість визнання протиправними дій чи бездіяльності, скасування індивідуальних актів шляхом ухвалення судом окремої ухвали.

Враховуючи неможливість прийняття окремої ухвали за заявою, поданою відповідно до ст. 383 КАС України, а також відсутність підстав для задоволення заяви позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною, суд також відмовляє у встановленні відповідачу місячного строку для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали.

Щодо вимоги позивача винести окрему ухвалу відносно командира військової частини, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Оскільки судом під час розгляду справи та відповідної заяви будь-яких порушень з боку відповідача стосовно позивача не встановлено, відсутні підстави для винесення стосовно останнього окремої ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про про відмову у задоволенні заяви позивача в порядку статті 383 КАС України.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/9012/20-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 р. у справі № 200/9012/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко