Справа № 160/29638/23
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10 листопада 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка", у якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, ним безкоштовно було здано чотири рази плазму крові методом аферезу в максимально допустимій дозі, що підтверджується довідками за 2023 рік. Проте, всупереч Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" відповідачем відмовлено у виплаті йому грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
23.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що переліком заходів обласної програми "Здоров`я населення Дніпропетровщини на 2020-2024 роки" виплата грошової допомоги після здійснення донації крові не передбачена. Відповідач зазначає, що на підставі Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" та Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання Міністерство освіти і науки України видало наказ "Про затвердження паспортів бюджетних програм за КПКВК 2201160, 2201190, 2201280 на 2023 рік" від 16.02.2023 р. №173. За КПКВК 2201190 "Виплата академічних стипендій студентам (курсантам), аспірантам, докторантам закладів фахової передвищої та вищої освіти" не передбачено виплату вищевказаної допомоги. Крім того, виплата за рахунок університету такої допомоги буде вважатись нецільовим використанням бюджетних коштів. Також відповідач зазначає, що даний вид допомоги не виплачується студентам заочної форми навчання, що навчаються за кошти фізичних або юридичних осіб. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
07.12.2023 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримує вимоги викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити та додатково зазначає, що положення будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови КМУ, не можуть змінювати приписів Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" і позбавляти його права на отримання грошової допомоги. Відсутність встановленого механізму її виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги.
15.12.2023 року від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що на неодноразові запити НТУ "Дніпровську політехніка" органом виконавчої влади було повідомлено, що виплата грошової допомоги після здійснення донації крові, згідно із переліком заходів програми, не передбачена.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 навчається на другом курсі Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" заочного відділення на умовах договору з 01.09.2022 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» від 09 лютого 2023 року № 110з.
Комунальним підприємством «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» видано ОСОБА_1 посвідчення донора серії НОМЕР_2 .
10.10.2023 року позивач звернувся до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії протягом шести місяців з дня здавання чотирьох разових максимально допустимих доз безкоштовної здачі плазми крові методом аферезу.
Листом від 08.11.2023 року №18-109/529 відповідач повідомив наступне. "На звернення Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" до Дніпропетровської обласної ради стосовно наявності обласних програм з розвитку донорства крові та виплат грошової допомоги студентам, було повідомлено, що рішенням обласної ради від 05.11.2021 року затверджено обласну програму "Здоров`я населення Дніпропетровщини на 2020-2024 роки", проте переліком заходів даної програми виплата грошової допомоги після здійснення донації крові не передбачена. На підставі звернення НТУ "Дніпровська політехніка" підготовлено запит до Дніпровської міської ради стосовно наявності місцевих програм, за рахунок коштів яких заклади освіти могли б здійснювати виплату грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про безпеку та якість донорської крові та її компонентів", адже виплата за рахунок університету є нецільовим використанням бюджетних коштів".
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача у виплаті грошової допомоги, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Законодавство України про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові базується на Конституції України та складається з Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" від 30.09.2020 року №931-IX (далі - Закон №931-IX), інших законодавчих актів, що регулюють відносини з питань, пов`язаних із донорством крові та компонентів крові, інших прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правові та організаційні засади державної політики щодо організації заготівлі, тестування, переробки, зберігання, розподілу, транспортування та реалізації донорської крові та компонентів крові, функціонування системи крові, визначає стандарти безпеки та якості донорської крові та компонентів крові з метою забезпечення рівного доступу населення України до якісних і безпечних компонентів донорської крові у необхідній кількості, організації обігу донорської крові та компонентів крові, забезпечення безпеки та здоров`я донорів крові та компонентів крові, а також їх реципієнтів, захисту їхніх прав та законних інтересів визначені Законом №931-IX.
Так, відповідно до визначених термінів у Законі №931-IX:
аферез - метод отримання компонентів крові за допомогою машинної переробки цільної крові, за якого залишкові компоненти крові повертаються донору під час або наприкінці процесу;
добровільне безоплатне донорство - здійснення донором донації крові та/або компонентів крові з особистої волі та без отримання грошової винагороди за таку донацію (у формі готівкових коштів чи в будь-якій іншій формі, що може вважатися еквівалентом грошей), крім невеликих сувенірів, легких закусок та відшкодування витрат на дорогу;
донорство крові та компонентів крові - добровільний акт людини, що полягає у донації крові та/або компонентів крові для подальшого використання їх для трансфузії, виготовлення лікарських засобів, медичних виробів або використання у наукових дослідженнях.
Згідно із статтею 4 Закону №931-IX основними напрямами державної політики у сфері донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові є:
1) належна організація і розвиток донорства крові та компонентів крові з метою самозабезпечення потреб населення України достатньою кількістю донорської крові та компонентів крові;
2) заохочення та популяризація добровільного безоплатного донорства крові та компонентів крові;
3) забезпечення реалізації державної політики на засадах поваги до честі та гідності донора і реципієнта;
4) забезпечення рівного та своєчасного доступу до якісних і безпечних компонентів донорської крові для всіх пацієнтів за наявності відповідних медичних показань;
5) забезпечення безпеки життя і здоров`я донора під час виконання ним донорської функції;
6) забезпечення безпеки життя і здоров`я реципієнта під час надання йому послуг з трансфузії компонентів крові;
7) здійснення заходів, спрямованих на забезпечення безпеки, якості та ефективності медичного застосування компонентів крові;
8) запобігання поширенню інфекційних хвороб через застосування із лікувальною метою крові та/або компонентів крові та виготовлених із них препаратів;
9) самозабезпечення потреб системи охорони здоров`я України в донорській крові, компонентах та препаратах крові;
10) підтримка і розвиток міжнародного співробітництва у сфері донорства крові та компонентів крові.
Кабінет Міністрів України у сфері донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові здійснює такі повноваження:
1) забезпечує здійснення державної політики;
2) затверджує державні програми щодо розвитку донорства крові та компонентів крові;
3) переглядає та затверджує у межах своїх повноважень структуру системи крові та функції суб`єктів системи крові, що входять до її складу;
4) визначає уповноважений орган у сфері донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові та забезпечує здійснення ним діяльності відповідно до цього Закону;
5) встановлює нормативи обов`язкового забезпечення потреб системи охорони здоров`я України в донорській крові та компонентах крові, показники резервів компонентів крові на випадок виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру;
6) приймає рішення про вивезення донорської крові та компонентів крові у разі надання гуманітарної допомоги у зв`язку з виникненням надзвичайних ситуацій;
7) визначає порядок і умови надання гарантій щодо збереження середнього заробітку працівникам у день (на час) виконання ними донорської функції;
8) визначає порядок реалізації компонентів крові на території України та їх вивезення за межі України;
10) забезпечує розвиток міжнародного співробітництва у сфері донорства крові та компонентів крові;
11) затверджує цільові програми реалізації компонентів крові на території України;
12) затверджує порядок контрактного виробництва препаратів крові;
13) здійснює інші повноваження відповідно до Конституції України, цього Закону, інших законів України.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у сфері донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові здійснює такі повноваження:
1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові;
2) організовує роботу щодо залучення населення до добровільного безоплатного донорства;
3) визначає умови та порядок здійснення донації крові та компонентів крові, їх заготівлі, тестування, переробки, зберігання, розподілу та транспортування, у тому числі щодо аутологічної донації та трансфузії;
4) визначає показники та вимоги щодо безпеки та якості донорської крові та компонентів крові, простежуваності, документування та гемонагляду;
5) визначає порядок відшкодування донору шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров`я у зв`язку з виконанням донорської функції;
6) визначає розміри, порядок і умови відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням донорської функції, донорам, які здали кров або компоненти крові на безоплатній основі, у тому числі витрат на харчування;
7) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону та інших законів України.
В силу ст.10 Закону №931-IX фінансування діяльності суб`єктів системи крові та суб`єктів, що надають послуги з трансфузії крові та/або компонентів крові, в частині заходів щодо популяризації та розвитку донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на реалізацію відповідних програм та заходів, коштів місцевих бюджетів, коштів, отриманих у ході господарської діяльності суб`єктів системи крові та суб`єктів, що надають послуги з трансфузії крові та/або компонентів крові, коштів юридичних і фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.
Фінансування заходів щодо популяризації та розвитку донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові може здійснюватися на основі програм розвитку донорства крові та компонентів крові Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, які затверджуються у встановленому законом порядку на основі відповідних загальнодержавних цільових програм (ч.2 ст.10 Закону №931-IX).
Держава гарантує повну оплату за рахунок коштів державного бюджету надання громадянам необхідних їм медичних послуг згідно із встановленим тарифом, що включає вартість компонентів крові, вартість послуг із трансфузії крові та/або компонентів крові, вартість імуногематологічних досліджень, передбачених програмою медичних гарантій, у порядку, встановленому законом. Вартість таких компонентів крові та імуногематологічних досліджень, придбаних суб`єктом, що надає послуги з трансфузії крові та/або компонентів крові, у суб`єктів системи крові, відшкодовується Національною службою здоров`я України відповідно до законодавства про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення (ч.3 ст.10 Закону №931-IX).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень та компетенції забезпечують виконання програм розвитку донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові, а також забезпечують донорам компенсацію витрат, пов`язаних із донорством, та заохочень, передбачених законом (ч.1 ст.12 Закону №931-IX).
Частиною 1 статті 14 Закону №931-IX встановлено, що донором крові та/або компонентів крові може бути будь-який дієздатний громадянин України, іноземець чи особа без громадянства, яка має посвідку на постійне проживання на території України, який пройшов відповідне медичне обстеження в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, за результатами якого підтверджена відсутність показань до постійного чи тимчасового відсторонення від донорства відповідно до переліку показань, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, з яким проведено співбесіду перед донацією крові та/або компонентів крові, під час якої йому надано вичерпну інформацію щодо донації, та який надав письмову згоду на забір у нього крові та/або компонентів крові, а також (за потреби) на застосування до нього допоміжних медичних технологій за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, може звернутися до будь-якого суб`єкта системи крові, що здійснює заготівлю, переробку, тестування, зберігання, розподіл та реалізацію донорської крові та компонентів крові, незалежно від реєстрації місця проживання.
Величина разової максимально допустимої дози крові та компонентів крові, збір якої може бути здійснено від одного донора, та регулярність донацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я (ч.4 ст.14 Закону №931-IX).
В силу ч.1 ст.20 Закону №931-IX держава сприяє становленню, розвитку та популяризації добровільного безоплатного донорства, заохочує здійснення добровільних безоплатних донацій та забезпечує донорам компенсацію витрат, пов`язаних із донацією крові та/або компонентів крові.
Частиною 5 ст.20 Закону №931-IX передбачено, що здобувачам вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію крові у сумарній кількості, що дорівнює двом разовим максимально допустимим дозам, або плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, або тромбоцитів у двох разових донаціях методом аферезу, надається право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, а військовослужбовцям строкової служби та курсантам військових закладів освіти - право на одержання грошової надбавки у розмірі 25 відсотків призначеного їм грошового забезпечення протягом шести місяців після здійснення донації крові та/або компонентів крові у зазначених кількостях. Виплата такої грошової допомоги здійснюється за місцем навчання або проходження служби донора за рахунок коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові.
Виплата спірної грошової допомоги повинна здійснюватися за місцем навчання донора за рахунок коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові.
Так, відповідач відмовляючи у здійсненні виплати спірної доплати позивачу посилається, зокрема, на лист Дніпропетровської обласної ради, в якому повідомлено, що рішенням обласної ради від 05.11.2021 року затверджено обласну програму "Здоров`я населення Дніпропетровщини на 2020-2024 роки". Переліком заходів згаданої програми виплата грошової допомоги після здійснення донації крові не передбачена.
В свою чергу ст.19 Закону №931-IX передбачено, що держава гарантує захист прав донора крові та/або компонентів крові та захист його здоров`я, а також компенсує йому витрати, пов`язані з донорством, і заохочує добровільне безоплатне донорство.
Донору в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, відшкодовується шкода, заподіяна його здоров`ю у зв`язку з виконанням донорської функції, з урахуванням додаткових витрат на лікування, посилене харчування та на інші заходи, спрямовані на його соціально-трудову та професійну реабілітацію.
Отже, оскільки Законом України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" передбачено право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, здобувачам вищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі, передбаченому ч.5 ст.20 Закону №931-IX.
Рішенням Дніпропетровської обласної ради №535-20/VIІ від 13.12.2019 р. затверджено обласну програму "Здоров`я населення Дніпропетровщини на 2020-2024 роки", в свою чергу відсутність програми виплати грошової допомоги після здійснення донації крові не звільняє відповідача від обов`язку виплати таку грошову допомогу.

В свою чергу посилання відповідача, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на заочну форму навчання позивача, суд до уваги не бере, оскільки Законом №931-IX не передбачено обмеження такої виплати формою навчання особи.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» () щодо відмови здійснити виплату ОСОБА_1 (паспорт у вигляді ІД-картки з електронним цифровим носієм № НОМЕР_3 , запис № 378, виданий 1210 від 20.10.2021 року, РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошової допомоги за 2023 рік у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії протягом шести місяців з дня здавання чотирьох разових максимально допустимих доз донацій плазми крові методом аферезу.

Зобов`язати Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» () здійснити ОСОБА_1 (паспорт у вигляді ІД-картки з електронним цифровим носієм № НОМЕР_3 , запис № 378, виданий 1210 від 20.10.2021 року, РНОКПП: НОМЕР_1 ) виплату грошової допомоги за 2023 рік у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії протягом шести місяців з дня здавання чотирьох разових максимально допустимих доз донацій плазми крові методом аферезу.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук