Справа № 600/3967/23-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3967/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

08 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.12.2022 року №27.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року та періоди роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 року по 30.04.1986 року, в колгоспі «Мир» з 10.07.1986 року по 23.03.1988 року, в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 року по 04.06.1988 року, в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.10.1992 року, в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 року по 15.09.1997 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 21.11.2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.09.2003 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №ПН2866467 від 05.06.2023 року судового збору у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Однак, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.11.2022 року, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.12.2022 року №27 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Дослідженням вказаного рішення встановлено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року оскільки прізвище в атестаті №5797 не відповідає паспортним даним «ОСОБА_5» - «ОСОБА_2»;

- періоди роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 року - 30.04.1986 року, в колгоспі «Мир» з 10.07.1986 року по 23.03.1988 року, в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 року по 04.06.1988 року, в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.12.1992 року, в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 року по 15.09.1997 року, оскільки відсутні довідки про кількість фактично відпрацьованих днів і встановлений річний мінімум та довідки про реорганізацію колгоспів. Окрім цього, у рішенні констатовано, що страховий стаж позивача становить 21 рік 05 місяців 18 днів.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії).

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 05.11.1991 року №1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно частини 4 статті 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії .

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637, в редакції, чинні на час подання позивачем заяви про призначення пенсії). Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом у цій справі встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.11.2022 року , відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.12.2022 року №27 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року оскільки прізвище в атестаті № НОМЕР_1 не відповідає паспортним даним «ОСОБА_5» - «ОСОБА_2»;

- періоди роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 року - 30.04.1986 року, в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 10.07.1986 року по 23.03.1988 року, в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 року по 04.06.1988 року, в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.12.1992 року, в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 року по 15.09.1997 року, оскільки відсутні довідки про кількість фактично відпрацьованих днів і встановлений річний мінімум та довідки про реорганізацію колгоспів.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що період навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року до страхового стажу не зараховано, оскільки прізвище в атестаті №5797 не відповідає паспортним даним «ОСОБА_5» - « ОСОБА_2 ».

Дійсно, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Великоновосілківським РС УМВС України в Донецькій області 25.02.2016 року, прізвище позивача зазначено « ОСОБА_3 » (українською мовою) та « ОСОБА_2 » (російською мовою).

У свою чергу, в матеріалах справи наявна копія атестата №5797 від 16.07.1980 року, який підтверджує період навчання особи - « ОСОБА_4 » з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року в сільському професійно-технічному училищі №10 Старобешівського району Донецької області.

Як наголошує позивач, при заповнені атестата №5797 було допущено технічну помилку у зазначені прізвища позивача, як вбачається з паспорту, військового квитка позивача, що він народився в Донецькій області, у цій же області і проходив навчання, у цій же області і працював все життя.

Суд не виключає того, що при заповненні атестата №5797 від 16.07.1980 року дійсно допущена описка у написанні прізвища позивача, що цілком ймовірно обумовлена орфографічною неточністю в написані прізвища позивача російською мовою. Однак, суд зауважує, що такий факт має бути належним чином підтверджений.

Разом з цим, слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, ГУ ПФУ наділено повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірного періоду навчання позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність того, що атестат №5797 від 16.07.1980 року, який досліджувався відповідачем, виданий саме позивачу.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню. Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд зазначає, що при вирішення питання про призначення позивачу пенсії та зарахування до його страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, вищевказаного періоду навчання, відповідач допустив надмірний формалізм, що порушує права позивача на належний соціальний захист.

А тому, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що спірний період навчання позивача з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 року - 30.04.1986 року, в колгоспі «Мир» з 10.07.1986 року по 23.03.1988 року, в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 року по 04.06.1988 року, в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.12.1992 року, в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 року по 15.09.1997 року, суд зазначає наступне.

Як зазналося судом раніше, згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, суд зазначає, що згідно статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 (далі - Положення №310) (чинних на час роботи позивача у колгоспах до проголошення незалежності України) основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 вказаних Положень №310 трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310). Згідно пункту 6 Положень №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Відтак, в разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю.

Також суд зазначає, що згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58, в редакції чинній на час роботи позивача у період в колгоспі «Світанок») заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Крім того, згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка була чинна на час роботи позивача в колгоспах «Серп і молот», «Мир», «Маяк», ім. Кірова, «Світанок».

Суд також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судом досліджено трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (дата заповнення 15.11.1981 р.) та встановлено, що у ній наявні записи про встановлений у відповідних колгоспах мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактичну кількість відпрацьованих позивачем вихододнів (мінімум трудової участі в громадському господарстві).

А тому, судова колегія вважає безпідставним посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на необхідність подання позивачем довідок про кількість фактично відпрацьованих днів і встановлений річний мінімум та довідки про реорганізацію колгоспів.

Як наголошено судом раніше, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Відтак, суд вважає, що вказані періоди роботи позивача колгоспах «Серп і молот», «Мир», «Маяк», ім. Кірова, «Світанок» також підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

При цьому, суд акцентує на тому, що сторонами у цій справі невірно визначено період роботи позивача в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.12.1992 року, оскільки згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач працював в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.10.1992 року.

Отже, оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 01.12.2022 року №27 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо належного способу захисту суд зазначає наступне.

Так, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 р. по 14.07.1980 р., періоди роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 р. - 30.04.1986 р., в колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 10.07.1986 р. по 23.03.1988 р., в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 р. по 04.06.1988 р., в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 р. по 05.12.1992 р., в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 р. по 15.09.1997 р.

Суд наголошує, що призначення та визначення розміру пенсії, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що при прийнятті рішення відповідачем щодо призначення позивачу пенсії відсутній адміністративний розсуд, оскільки розсуд передбачає повноваження обирати у конкретній ситуації з правомірних альтернатив відповідний правомірний варіант поведінки/рішення. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слів "може", "або".

У випадку, коли повноваження суб`єкта владних повноважень сформульовані через формулу дихотомії "задоволити-відмовити", а фактично законодавство не передбачає альтернативи рішення при зверненні особи у разі виконання нею вимог закону, будь-які дискусії про дискреційні повноваження стають безпредметними. Встановити наявність чи відсутність умов дії норми не можна відносити до адміністративного розсуду.

Судом у цій справі встановлено, що період навчання з 01.09.1978 року по 14.07.1980 року та періоди роботи в колгоспі «Серп і молот» з 15.07.1980 року по 30.04.1986 року, в колгоспі «Мир» з 10.07.1986 року по 23.03.1988 року, в колгоспі «Маяк» з 31.05.1988 року по 04.06.1988 року, в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.10.1992 року, в колгоспі «Світанок» з 06.10.1992 року по 15.09.1997 року, підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Судом також визначено, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач працював в колгоспі ім. Кірова з 13.08.1990 року по 05.10.1992 року, а тому зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає саме такий належний період.

Калькуляцією вищевказаних періодів із вже врахованим ОСОБА_1 страховим стажем (21 рік 05 місяців 18 днів) судом визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 сумарно становитиме більше 29 років, що у сукупності із досягненням відповідно пенсійного віку (60 років - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії по віку відповідно до Закону №1058-IV.

Водночас, щодо дати, з якої позивачу належить призначити пенсію суд зазначає наступне.

Так, пункту 1 частини 1 статі 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом у цій справі встановлено, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся 25.11.2022 року, про що безпосередньо зазначено у рішенні ГУ ПФУ в Харківській області від 01.12.2022 року №27.

Відтак, з огляду на те, що звернення за пенсією відбулося раніше дня досягнення позивачем пенсійного віку, суд у цій справі вважає, що позивачу належить призначити пенсію з 21.11.2022 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Щодо належного структурного підрозділу Пенсійного фонду України, якому належить вчинити дії щодо призначення позивачу пенсії, то суд зазначає, що аналіз пункту 4.2 розділу IV Порядку у подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, свідчить про те, що рішення про призначення пенсії приймає той орган, що визначений за принципом екстериторіальності. Тобто всі дії щодо призначення пенсії вчиняє саме даний територіальний підрозділ Пенсійного фонду України. Натомість на територіальний підрозділ Пенсійного фонду України за місцем реєстрації (проживання) особи, після прийняття рішення про призначення пенсії та отримання електронної пенсійна справи через засобами програмного.

Таким чином, дії щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу та як наслідок призначення пенсії належить вчинити саме ГУ ПФУ в Харківській області, якому за принципом екстериторіальності передано на розгляд заяву позивача про призначення пенсії.

Відтак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.