Справа № 120/7244/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 січня 2024 р. Справа № 120/7244/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про стягнення середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, у тому числі у Могилів - Подільському прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника кінологічного відділення відділу прикордонної служби "Велика Кісниця" ІІІ категорії (тип Б). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 лютого 2018 року №31-ос звільнений в запас збройних Сил України у зв"язку з закінченням строку контракту. Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2018 № 49-ОС "По особовому складу" позивач був виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 19.02.2018 року.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення з військової служби з ним мав бути проведений розрахунок за усіма видами забезпечення. Разом з тим, повного розрахунку не відбулося, а саме відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.02.2018.

Виплата індексації здійснена військовою частиною НОМЕР_1 лише 28.04.2023, за результатами розгляду звернення позивача від 21.04.2023.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач провів тільки 28.04.2023, позивач звернуся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 20.02.2018 по 28.04.2023 включно.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд її вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін за наявними в справі матеріалами, також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору та витребувано у відповідача додаткові докази.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому представник заперечує проти задоволення адміністративного позову. Зокрема відповідач вказує, що правомірність звільнення позивач жодним чином не оскаржував, тобто підтвердив наміри добровільно припинити правовідносини з Державно прикордонною службою України в особі Військової частини НОМЕР_1 , а тому жодним чином немає правових підстав вважати, що позивач має намір поновлюватися та продовжувати військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .

21.04.2023 року на адресу прикордонного загону надійшла заява ОСОБА_1 за вх. №К-247 від 21.04.2023 року, в якій позивач звертався з вимогою щодо виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у ДПСУ. У відповідь на зазначене звернення позивача в прикордонному загоні підготовлено лист за № 11/К-247-272 від 25.04.2023 року, яким останньому задоволено вимоги звернення та повідомлено, що виплата індексації грошового забезпечення буде здійснено на картковий рахунок згідно наданих реквізитів. У подальшому, згідно платіжної інструкції прикордонного загону №1450 від 26.04.2023 року та реєстру перерахувань на особисті карткові рахунки за квітень 2023 року, позивачу 28.04.2023 року здійснено виплату індексації грошового забезпечення в повному обсязі в сумі 52458,52 грн.

17.05.2023 року на адресу прикордонного загону надійшла заява ОСОБА_1 за вх. №К-297 від 17.05.2023 року, в якій позивач звертався з вимогою надати розрахунок виплаченої індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у ДПСУ та виплатити середній заробіток за час затримки виплати. У відповідь на зазначене звернення позивача в прикордонному загоні підготовлено лист за № 11/К-297-311 від 18.05.2023 року, яким останньому направлена довідка щодо розміру проведених виплат та проінформовано про відсутність правових підстав для виплати коштів середнього заробітку.

Також представник відповідача зазначає, що військовослужбовці правового статусу "працівник" не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, а тому його норми, зокрема і норми ст. 116, 117 КЗпП, не можуть поширюватись на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби.

Також зазначає, що згідно з статтями 6, 10 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" Могилів-Подільський прикордонний загін не є підприємством, установою чи організацією - це орган охорони державного кордону, військова частина, яка за організаційно-правовою формою є державною установою та згідно класифікатору відноситься до групи з кодом 425 "державна установа (організація, заклад)".

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у ЗС України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, тобто на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України Кодекс законів про працю України не поширюється. Необхідно вказати те, що згідно із законодавством військовослужбовці отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення. Структуру грошового забезпечення військовослужбовців визначено ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно з якою до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Крім того, представник відповідача зазначає, що в пункті 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента № 1115/2009 від 29.12.2009 року, встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

З огляду на викладене, представник відповідача зазначає, що норми Кодексу законів про працю України не поширюються на спірні правовідносини та відсутні підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, представник зазначає, що у зв`язку із обмеженими показниками помісячного розпису Державного бюджету, затвердженого для ІНФОРМАЦІЯ_1 на період з липня 2015 року по березень 2018 року, індексація грошового забезпечення позивачу в цьому періоді не виплачувалась у зв`язку з обмеженим фінансуванням.

Так, відповідно до Довідки фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) прикордонного загону, яка була додатком до листа прикордонного загону за № 11/ К-297-311 від 18.05.2023 року, з урахуванням базових місяців зазначених вище та на основі чинного законодавства на кожний період проходження служби позивачем, за період з липня 2015 року по лютого 2018 року позивачу під час проходження служби було не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення загальним розміром 53257,38 грн., що з урахуванням утримання військового збору складає 52458,52 грн.

04.03.2020 року на адресу прикордонного загону надійшло розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби від 03.03.2020 року № Т/116-1743, яким визначено посадовим особам прикордонних загонів проводити виплату військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, індексації проводити за всі періоди, за які військовослужбовці мали право на виплату індексації, але її не отримали, а особам з числа колишніх військовослужбовців - за письмовим зверненням.

21.04.2023 року на адресу прикордонного загону надійшла заява ОСОБА_1 за вх. №К-247 від 21.04.2023 року, в якій позивач звертався з вимогою щодо виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у ДПСУ згідно наданих реквізитів.

У відповідь на зазначене звернення позивача в прикордонному загоні підготовлено лист за № 11/К-247-272 від 25.04.2023 року, яким останньому задоволено вимоги звернення та повідомлено, що виплата індексації грошового забезпечення буде здійснено на картковий рахунок згідно наданих реквізитів.

У подальшому, згідно платіжної інструкції прикордонного загону №1450 від 26.04.2023 року та реєстру перерахувань на особисті карткові рахунки за квітень 2023 року, позивачу 28.04.2023 року здійснено виплату індексації грошового забезпечення в повному обсязі в сумі 52458,52 грн.

Таким чином, відповідач зазначає, що кошти індексації грошового забезпечення були невідкладно виплачені позивачу після надходження його звернення, в порядку визначеному Адміністрацією Державної прикордонної служби України, тобто відсутня будь-яка бездіяльність чи протиправність в діях посадових осіб прикордонного загону.

Просить суд звернути увагу на той факт, що в період з лютого 2018 року до квітня 2023 року позивач жодним чином не звертався до прикордонного загону з вимогою здійснення нарахування та виплати коштів, тобто свідомо не вживав ніяких дій по відновленню, на його думку, порушених прав, чим свідомо та умисно збільшував термін проведення розрахунку, а відтак і мав меркантильні наміри заробітку за рахунок бюджетної установи.

Таким чином, на думку відповідача, викладені обставини свідчать, що спір щодо невиплаченої індексації за період з липня 2015 по лютий 2018 року виник через 5 років після звільнення позивача.

Також зазначає, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати середнього заробітку при звільненні військовослужбовцям, відтак до спірних правовідносин слід застосувати норми ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Також позивач не згодний з відомостями, які містяться в довідці № 133 від 28.06.2023 щодо нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_1 за останніх повних 2 календарних місяці (січень 2017 року - 5362,75 грн.; лютий 2018 року - 5362,75 грн.).

Так, позивач вказує, що згідно довідок про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 у січні 2017 року йому нараховано та виплачено 8618,40 грн.; у грудні 2017 - 8618,40 грн. Відтак, на думку позивача, його середньоденний заробіток становить 287,28 грн.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких наголошує на тому, що норми трудового законодавства не поширюються на спірні правовідносини.

Вказує, що відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» вказано, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Окрім того зазначає, що з 29.06.2008 року порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 18 червня 2008 року за № 537/15228 (далі - Інструкція №425) зі змінами, яка застосовувалась до 01 березня 2018 року.

Відповідно до пункту 1.2 розділу І Інструкція №425 визначено, що до складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).

Тому відповідач зазначає, що інформація, зазначена в довідці №133 від 22.06.2023, про розмір грошового забезпечення позивача за грудень 2017 року та січень 2018 року вказана в розмірі 5362,75 грн., тобто без урахування складових частин, які не мають постійний характер і не входять до складу грошового забезпечення відповідно до вимог вказаних нормативно-правових актів.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, у тому числі у Могилів - Подільському прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника кінологічного відділення відділу прикордонної служби "Велика Кісниця" ІІІ категорії (тип Б).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 лютого 2018 року №31-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнений в запас Збройних Сил України згідно підпункту «а» ( зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" із урахуванням підпункту "ї" (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини 3 статті 23 Закону) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону та підпункту 2б2 частини 2 статті 26 Закону.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2018 № 49-ОС "По особовому складу" позивач був виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 19.02.2018 року.

21.04.2023 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 за вх. №К-247 від 21.04.2023 року, в якій позивач звертався з вимогою щодо виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби.

У відповідь на зазначене звернення позивача відповідач листом за № 11/К-247-272 від 25.04.2023 року повідомив, що питання щодо виплати індексації грошового забезпечення розглянуто позитивно, виплату індексації грошового забезпечення буде здійснено на картковий рахунок згідно наданих реквізитів.

Відповідно до платіжної інструкції №1450 від 26.04.2023 року та реєстру перерахувань на особисті карткові рахунки за квітень 2023 року, позивачу 28.04.2023 року здійснено виплату індексації грошового забезпечення в повному обсязі в сумі 52458,52 грн.

17.05.2023 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 за вх. №К-297 від 17.05.2023 року, в якій позивач звертався з вимогою надати довідку про розрахунок суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, яка йому була виплачена 28.04.2023, та виплатити середній заробіток за час затримки виплати.

Проте, відповідачем зазначено про відсутність правових підстав для виплати середнього заробітку, оскільки, на його думку, затримки розрахунку при звільненні не було.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 по 28.04.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 19.02.2018. Фактичний розрахунок (виплату всіх належних йому при звільненні сум) відповідач здійснив 28.04.2023, після набрання чинності статею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Так, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №49-ос від 19.02.2018 року, остаточною датою закінчення проходження військової служби ОСОБА_1 вважати 19 лютого 2018 року.

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати ( грошового забезпечення ) слід рахувати з 20.02.2018 (що також не заперечується позивачем), оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

За змістом статті 116, 117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній на час фактичного розрахунку, встановленні обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.

Тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 по 19.08.2018 включно (шість місяців з дати звільнення).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №133 від 22.06.2023 про грошове забезпечення позивача за останніх повних два календарні місяці ( за грудень 2017 року - січень 2018 року ) сума грошового забезпечення склала 10725,50 грн. (5362,75 +5362,75 ). Середнє грошове забезпечення позивача за один день складає 172,99 грн.

Позивач у відповіді на відзив заперечує щодо наведеного відповідачем у вказаній довідці розміру грошового забезпечення за грудень 2017 року - січень 2018 року та вказує, що згідно з довідками про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 в грудні 2017 року грошове забезпечення складало 8618,40 грн., у січні 2018 року - 8618,40 грн. Відтак, на думку позивача, його середньоденний заробіток становить 287,28 грн.

В свою чергу, відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що інформація, зазначена в довідці №133 від 22.06.2023 про розмір грошового забезпечення позивача за грудень 2017 року та січень 2018 року вказана в розмірі 5362,75 грн., тобто без урахування складових частин, які не мають постійний характер і не входять до складу грошового забезпечення відповідно до вимог нормативно-правових актів.

Надаючи оцінку таким доводам сторін, суд зауважує таке.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України у спірний період визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 18 червня 2008 року за № 537/15228 (далі - Інструкція №425).

Відповідно до пункту 1.2 розділу І Інструкція №425 визначено, що у цій Інструкції наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);

Проаналізувавши відомості, зазначені в довідках про грошове забезпечення позивача за 2017 та 2018 рік ( на які посилається позивач ), суд встановив, що загальна сума грошового забезпечення за грудень 2017 в сумі 8618,40 грн та січень 2018 року в сумі 8618,40 грн включає посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія). Суд наголошує, що всі додаткові види грошового забезпечення, які були виплачені позивачу в грудні 2017 року та січні 2018 року, виплачувались йому також і у всі інші місяці в період з січня 2017 року по січень 2018 року включно. Таким чином, суд констатує, що такі виплати мали щомісячний, а не разовий характер, як про це зазначає відповідач.

Суд звертає увагу, що відповідно до вказаних довідок розмір місячного грошового забезпечення позивача в період з січня 2017 по січень 2018 року був незмінним - 8618,40 грн ( за виключенням січня 2017 року, коли позивачу була виплачена одноразова виплата - премія 200 грн, внаслідок чого грошове забезпечення позивача склало 8816,40 грн ).

Таким чином, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, що вказані довідки містять складові частини, які не мають постійного характеру і не входять до складу грошового забезпечення відповідно до вимог нормативно-правових актів.

В свою чергу, суд вважає інформацію, зазначену в довідці військової частини НОМЕР_1 №133 від 22.06.2023 про грошове забезпечення позивача за останніх повних два календарні місяці ( за грудень 2017 року - січень 2018 року ), неповною та необ"єктивною, оскільки вона містить лише загальну суму грошового забезпечення позивача за грудень 2017 року - 5362,75 та січень 2018 року - 5362,75, без зазначення, які саме складові були при цьому враховані.

Разом з тим, суд не погоджується, з твердженням позивача, що його середньоденний заробіток, визначений відповідно до грошового забезпечення за грудень 2017 року в сумі 8618,40 грн. та січень 2018 року в сумі 8618,40 грн., становить 287,28 грн.

Так, відповідно до наявних матеріалів справи грошове забезпечення позивача за останніх повних два календарні місяці ( за грудень 2017 року - січень 2018 року ) становить 17236,80 грн. (8618,40 грн. + 8618,40 грн).

Кількість календарних днів за грудень 2017 року та січень 2018 року складає 62 дні.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 278,01 грн.

Затримка розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 по 27.04.2023 включно становить 1893 календарних дні.

Разом з тим, враховуючи встановлені статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 20.02.2018, але не більш як за шість місяців, що становить 182 календарні дні, тобто з 20.02.2018 по 19.08.2018 включно.

Тому, при розмірі невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення в загальній сумі 52458,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку складає 50597,82 грн. (182 дні х 278,01 грн).

При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а та була врахована Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 01.06.2023 у справі № 560/13248/22.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову частково відповідно до вищенаведених мотивів.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.02.2018 по 19.08.2018 року включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 20.02.2018 по 19.08.2018 року включно в сумі 50597,82 грн. (п"ятдесят тисяч п"ятсот дев"яносто сім гривень 82 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна