Справа № 620/11561/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.04.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 9).

15.05.2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою, на яку 09.06.2023 року відповідачем надано відповідь (а.с. 20-21).

Так, в листі-відповіді від 09.06.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача про те, що Головним управлінням перевірено документи електронної пенсійної справи та встановлено, що при обчисленні страхового стажу не взяті до уваги трудові книжки: НОМЕР_1 (дата заповнення 11.08.1981 року) та НОМЕР_2 (дата заповнення 07.01.1983 року) та дипломи, що підтверджують періоди навчання з 01.09.1980 року по 08.06.1981 року та з 01.09.1981 року по 28.02.1984 року, оскільки вони видані на ім`я ОСОБА_2 , а документи, які б підтверджували зміну прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 відсутні.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004 року. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 року у справі №439/905/17, від 09.06.2021 року у справі №488/3973/13-а.

Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна, а відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Досліджуючи надані позивачем документи, судом першої інстанції було встановлено, що трудові книжки: НОМЕР_1 (дата заповнення 11.08.1981 року) та НОМЕР_2 (дата заповнення 07.01.1983 року), а також дипломи, що підтверджують періоди навчання з 01.09.1980 року по 08.06.1981 року та з 01.09.1981 року по 28.02.1984 року, видані на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 14, 15, 16-17, 18).

Так, трудова книжка серії НОМЕР_2 містить прізвище ОСОБА_5 й посилання на свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 09.06.1989 року (а.с. 16).

Водночас, згідно із наданого позивачем витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя вбачається укладення шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_7 (а.с. 19).

Інших копій свідоцтв про укладення шлюбу або документів про зміну прізвища позивачем не надано.

Отже, апеляційний суд погоджується із твердженням позивача про те, що особа не може нести відповідальність за наявні неточності в трудовій книжці, допущені з вини роботодавця, а також щодо того, що певні недоліки трудової книжки не можуть слугувати підставою для відмови в призначенні пенсії чи врахуванні періодів трудової діяльності.

Однак, судова колегія зауважує про те, що в спірних правовідносинах та за наданих позивачем доказів, трудові книжки, копії яких долучено до матеріалів справи не містять певних недоліків, описок чи виправлень, з огляду на них не можна підтвердити приналежність особі позивача, позаяк останні містять прізвище ОСОБА_3 , в той час як прізвище позивача ОСОБА_4 й документів, що підтвердили б зміну прізвища із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Позивач надала витяг, який підтверджує зміну прізвища ОСОБА_8 на ОСОБА_4 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановлені під час розгляду даної справи обставини дають підстави для висновку, що додані позивачем документи, які на її переконання підтверджують викладені обставини, дійсно містять розбіжності в прізвищі заявниці, тобто у суду відсутні за доданими документами правові підстави для підтвердження зміни прізвища позивача, в той час, як суд адміністративної юрисдикції не наділений правом встановлення юридичного факту приналежності документу певній особі, що виключає в даному випадку можливість зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди стажу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційним судом також враховано, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.