Справа № 480/6837/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2024 року Справа № 480/6837/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6837/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.04.1983 по 01.09.1983 у колгоспі ім. Шевченка, з 03.09.1983 по 10.02.1984 у радгоспі ім. Леніна, з 04.04.1984 по 11.09.1984 у Роменській міжгосподарській механізованій колоні №13, з 01.05.1990 по 18.11.1991 у Роменській міській раді республіканського товариства рятування на воді УРСР, з 02.12.1991 по 30.10.1993 у малому підприємстві «Будсервіс», з 01.11.1993 по 10.10.1999 на у товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по справі.
Свої вимоги мотивує тим, що чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Крім того, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.
Запис у трудовій книжці позивача про період його роботи з 26.04.1983р. до 01.09.1983р. у колгоспі ім. Шевченка дійсно не містить інформації про відпрацьовані дні, проте така інформація й не має міститись, оскільки із вказаного запису вбачається, що позивач був прийнятий на роботу до колгоспу ім. Шевченка тимчасово працюючим муляром-штукатуром за трудовим договором № 4 від 12.04.1983, звільнений 01.09.1983 у зв`язку із закінченням роботи. Також вказаний запис не містить інформації про те, що позивач приймався у члени колгоспу та виключався з його членів.
Оскільки позивач не був членом колгоспу, працював у колгоспі за трудовим договором, то у його трудовій книжці й не повинна містися інформація про відпрацьовані дні, оскільки внесення такої інформації нормами чинного на зазначений період часу не передбачалось.
У записі в трудовій книжці позивача про період його роботи з 03.09.1983р. до 10.02.1984р. муляром-штукатуром 4-го розряду у радгоспі ім. Леніна дійсно наявне виправлення в наказі про звільнення та у трудовій книжці позивача не зазначено наказ про звільнення з роботи позивача з 01.05.1990р. до 18.11.1991р. на посаді кочегара бази Роменської міської ради республіканського товариства рятування на воді УРСР, однак зазначений відповідачем недолік не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії, оскільки має формальний характер та здійснені записи містять правдиві та достовірні відомості, а також підтверджують факт його зайнятості на відповідній роботі.
Відповідач в оскаржуваному рішенні в обґрунтування неврахування періоду роботи позивача з 04.04.1984р. до 11.09.1984р. штукатуром у Роменській міжгосподарській механізованій колоні № 13 посилається на те, що в даті звільнення з 11.09.1984 наявне виправлення, проте з трудової книжки позивача вбачається, що будь-якого виправлення зазначений запис не містить.
Позивач не заперечує тих обставин, що його трудова книжка у записах за періоди роботи з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. та з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. дійсно не містила його підпису як директора малого підприємства «Будсервіс» про звільнення з посади директора вказаного підприємства з 30.10.1993 та як директора ТОВ «Олімп» про звільнення з посади директора цього ТОВ з 10.10.1999. Однак, оскільки саме позивач був директором зазначених підприємства та товариства з обмеженою відповідальністю, то працівниками Пенсійного фонду було рекомендовано позивачу посвідчити вказані записи його ж підписом, що він і зробив, вважаючи, що такі його дії не будуть протиправними.
Внесення позивачем таких підписів до його ж трудової книжки як особою, яка була відповідальною за внесення цих підписів, свідчить про недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, однак такі недоліки після їх усунення не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки записи у трудовій книжці позивача про його роботу на посаді директора малого підприємства «Будсервіс» з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. та на посаді директора ТОВ «Олімп» з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. підтверджують факт його зайнятості на відповідних роботах, такі записи скріплені печатками МП «Будсервіс» та ТОВ «Олімп», а тому сама лише відсутність підписів директора під відповідними записами не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Щодо неможливості врахувати період з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та на звільнення, ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно входив до складу засновників ТОВ «Олімп», а тому при призначенні (обранні) його директором зборами засновників мав сам видати наказ про вступ на посаду.
Із запису про прийняття на роботу на посаду директора ТОВ «Олімп» вбачається, що у графі 4 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» записано: «Пр. № 2 от 1.11.1993». У цій же графі щодо запису про звільнення директора ТОВ «Олімп» записано: «Пр. № 19 от 10.10.1999».
Відтак, посилання відповідача на неможливість врахувати період з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази про прийняття та про звільнення, є безпідставною, оскільки такі записи у трудовій книжці позивача маються, а неможливість надання позивачем відповідачу вищевказаних наказів не може бути підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Таким чином, на думку позивача, ГУ ПФУ в Чернівецькій області під час прийняття спірного рішення про відмову йому в призначенні пенсії за віком не враховано усі обставини, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову в зарахуванні певних періодів роботи до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком.
Ухвалою від 04.07.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.24-25), в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком, а саме під час опрацювання наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 19 років 2 місяці 23 дні, заміть необхідних 29 років.
До страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано період роботи:
-26.04.1983 - 01.09.1983, оскільки відсутня інформація про відпрацьовані вихододні;
-03.09.1983 - 10.02.1984, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення;
-01.01.1984 - 11.09.1984, оскільки в даті звільнення наявне виправлення;
-01.05.1990 - 18.11.1991, оскільки не зазначено наказ на звільнення з роботи.
Зазначає, що періоди роботи з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. та з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. неможливо врахувати до страхового стажу, оскільки до попередніх звернень було долучено скан-копії трудової книжки, де підписи директора при звільненні з роботи у вищезазначених періодах були відсутні. Підпис директора з`явився після звернення від 04.11.2022р. Посилаючись на установчий договір про утворення ТзОВ «Олімп», в якому зазначено, що заявник є власником вищезазначеного товариства, неможливо врахувати періоди з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення.
Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства, представник відповідача, вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, ГУ ПФУ в Чернівецькій області проведено розрахунок стажу позивачу згідно з вимогами чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років звернувся до пенсійного органу із заявою від 03.10.2022р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розпискою-повідомленням від 03.10.2022р.
28.12.2022р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії.
Зокрема, під час опрацювання наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області розраховано стаж, який склав 19 років 2 місяці 23 дні, заміть необхідних 29 років.
До страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано період роботи:
-26.04.1983 - 01.09.1983, оскільки відсутня інформація про відпрацьовані вихододні;
-03.09.1983 - 10.02.1984, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення;
-01.01.1984 - 11.09.1984, оскільки в даті звільнення наявне виправлення;
-01.05.1990 - 18.11.1991, оскільки не зазначено наказ на звільнення з роботи.
Періоди роботи з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. та з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. неможливо врахувати до страхового стажу, оскільки до попередніх звернень було долучено скан-копії трудової книжки, де підписи директора при звільненні з роботи у вищезазначених періодах були відсутні. Підпис директора з`явився після звернення від 04.11.2022р. Посилаючись на установчий договір про утворення ТзОВ «Олімп», в якому зазначено, що заявник є власником вищезазначеного товариства, неможливо врахувати періоди з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 року №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону №1058-IV).
Приписами статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 637).
Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Пунктом 2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженої Наказом Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, що діяв до 29 липня 1993 року (надалі - Інструкція № 162), заповнення трудової книжки уперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, перекладі на іншу постійну роботу або звільненні, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.10 Інструкції № 162 врегульовано, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочень чи зміни імені та по-батькові на ініціали) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом завіряє правильність внесення відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110). З прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується. Поряд з тим Інструкція №58 містить аналогічні положення щодо заповнення трудових книжок, що й попередня Інструкція №162.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції № 162).
Так, відповідно до пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №439/1148/17.
Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення його права на належний рівень пенсійного забезпечення внаслідок допущення посадовою особою роботодавця помилок у трудовій книжці, що мають формальний характер, як-то: наявність виправлення в наказі про звільнення за період з 03.09.1983р. до 10.02.1984р. та в даті звільнення за період з 04.04.1984р. до 11.09.1984р., а також не зазначення наказу на звільнення з роботи за період з 01.05.1990р. до 18.11.1991р., оскільки такі недоліки не позбавляють орган ПФУ можливості встановити факт зайнятості ОСОБА_1 на відповідних роботах.
З приводу посилання представника відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність у трудовій книжці інформації про те, що позивач приймався у члени колгоспу та виключався з його членів, суд вважає необхідним відмітити, що відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
З наведеного вище наведені приписи частини другої статті 56 Закону №1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
При цьому, відповідно до пункту 13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачою та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині перерахунку пенсії.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 26.04.1983р. до 01.09.1983р. не був членом колгоспу, працював у ньому згідно з трудовим договором, тому в його трудовій книжці й не могло бути інформації про відпрацьовані дні.
Зокрема, в матеріалах пенсійної справи містяться: довідка №261 від 11.11.2022р., видана ПАТ «Україна-Райз» про те, що позивач працював в колгоспі «Україна» в 1986р.-1988р. та про кількість вироблених ним трудоднів; архівна довідка від 24.06.2022р. про виключення ОСОБА_1 з членів колгоспу «Україна» - протокол №3 членів зборів уповноважених членів колгоспу від 06.06.1988р., та в якій повідомлено, що надати дані про прийняття в члени колгоспу позивача не має змоги, оскільки документи колгоспу «Україна» за 1987р. передані на зберігання до Державного архіву Сумської області; копія архівного витягу з протоколу №7 засідання правління колгоспу «Україна» Роменського району Сумської області від 12.03.1987р., яким ОСОБА_1 прийняли у члени колгоспу, та витягу з протоколу №3 засідання правління колгоспу «Україна» Роменського району Сумської області від 15.05.1987р., яким ОСОБА_1 прийняли у члени колгоспу.
Натомість докази прийняття позивача у члени колгоспу ім. Шевченка саме у період з 26.04.1983р. до 01.09.1983р. відсутні.
Враховуючи вищезазначене, суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, які є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу.
Пунктом 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року N 21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви, а у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Аналіз положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, встановити строк подання таких документів, та видати особі відповідну розписку.
Разом із тим, в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні жодні письмові розписки, повідомлення, тощо, які б підтверджували факт повідомлення ГУ ПФУ в Чернівецькій області позивача із необхідним переліком документів, яких недостатньо для призначення пенсії.
Відповідач не надав суду доказів того, який час було позивачу надано територіальним органом для надання додаткових документів.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно з п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що рішення щодо призначення пенсії приймається пенсійним органом за наявності усіх документів про призначення пенсії. Органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.
Отже, у випадку виявленої відсутності необхідних документів для призначення позивачу пенсії, відповідач мав можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб), або ж письмово повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів.
Однак, відповідачем не було вжито всіх необхідних заходів щодо отримання додаткових документів, що мало наслідком прийняття рішення без врахування всіх належних обставин.
З приводу незарахування до страхового стажу позивача періоду з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. у малому підприємстві «Будсервіс», з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. у Товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп» суд зазначає, що підставою для такого незарахування стало те, що «до попередніх звернень було долучено скан-копії трудової книжки, де підписи директора при звільненні з роботи у вищезазначених періодах були відсутні. Підпис директора з`явився після звернення від 04.11.2022р. Посилаючись на установчий договір про утворення ТзОВ «Олімп», в якому зазначено, що заявник є власником вищезазначеного товариства, неможливо врахувати періоди 01.11.1993р.-10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення».
Зокрема, згідно з Установчим договором про утворення ТОВ «Олімп», який міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, одним із учасників цього товариства та власником частки майна в уставному фонді ( стаття 4) є ОСОБА_1 .
Відповідно до п.8.3 установчого договору виконавчим органом управління товариства є Дирекція на чолі з директором, яка здійснює керівництво поточною діяльністю товариства.
Склад, компетенція і регламент роботи органів правління і контролю товариства визначаються Статутом і рішенням ради (п.8.4).
Після реєстрації товариства, не пізніше ніж через три тижні, учасники повинні провести засідання, щоб призначити членів дирекції (п.8.5).
Водночас, суд звертає увагу, що із запису про прийняття на роботу на посаду директора ТОВ «Олімп» вбачається, що у графі 4 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» записано: «Пр. № 2 от 1.11.1993». У цій же графі щодо запису про звільнення директора ТОВ «Олімп» записано: «Пр. № 19 от 10.10.1999».
Крім того, у трудовій книжці є запис від 02.12.1991р. про прийняття позивача на роботу на посаду директора коопер. «Будсервіс» (пр.№1 від 02.12.1991р.) та від 30.10.1993р. про звільнення його з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (пр.№5 віл 30.10.1993р.).
Однак, вказані записи не були завірені підписом директора.
Щодо внесення позивачем таких підписів до його ж трудової книжки як особою, яка була відповідальною за внесення цих підписів, для виправлення вказаних недоліків, суд вважає необхідним відмітити, що за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, за змістом вказаної Інструкції внесення виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, чого у цьому випадку не було, оскільки спірний період роботи було чітко вказано із назвою підприємства та посади, але підписи директора у записах про звільнення з роботи були відсутні, як це вимагає пункт 4.1 Інструкції №58.
Водночас, матеріали пенсійної справи не містять належних доказів того, що саме позивач у спірні періоди був обраний (призначений) на посаду директора ТОВ «Олімп» та «Будсервіс», тому внесення ОСОБА_1 виправлення у трудову книжку як уповноваженою особою вже після звернення до органу ПФУ від 04.11.2022р. без надання відповідних документів про його обрання (призначення) на таку посаду не може бути підставою для зарахування спірних періодів до страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Отже, у цій частині позовні вимоги є передчасними, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.
При цьому, позивач не позбавлений права подати додаткові документи до органу ПФУ для підтвердження факту перебування на відповідній посаді у спірні періоди роботи.
Разом із тим, суд враховує, що обчислення стажу належить до компетенції органів Пенсійного фонду, суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи, що дає право на встановлення його достатності для призначення пенсії.
Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у справі.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р., заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанцій про сплату судового збору, позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 858,88 грн.(а.с.17).
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 572 грн.59 коп.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова