Справа № 440/18300/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 р. Справа № 440/18300/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2023, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/18300/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_3

третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не видання наказу про встановлення ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 2016 по 2019 рік в розмірі 10 % посадового окладу;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 2016 року по 2019 рік у розмірі 10 % від посадового окладу;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовця, до якої включити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про відсутність підстав нарахування та виплати позивачу вказаної надбавки, оскільки робота позивача із документами з грифом секретності не мала системного характеру.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу, у тому числі з 15.08.2015 до 27.05.2019 - на посаді заступника військового комісара Семенівського районного військового комісаріату - начальника мобілізаційного відділення. Згідно інформації, зазначеної в послужному списку ОСОБА_1 , позивач був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №101 від 10.05.2019, а згідно наказу ВК Семенівського РВК №67 від 27.05.2019 позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення з 27.05.2019 року.

Під час проходження військової служби позивачу на підставі розпорядження УСБУ в Полтавській області №126/Д від 01.10.2015 надавався допуск до державної таємниці за формою 3. Допуск скасовано на підставі розпорядження УСБУ в Полтавській області №18д від 11.02.2020. Доступ до державної таємниці надавався наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №25 від 28.01.2016, доступ до державної таємниці припинено наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №110 від 27.05.2019.

Згідно з розрахунковими листами при виконанні роботи в умовах режимних обмежень виплата надбавки йому здійснювалась, а саме, позивачу було виплачено надбавку в лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні 2016 року, а також у березні, червні, липні 2017 року.

Вважаючи свої права порушеними діями ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не видання наказу про встановлення ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 2016 по 2019 рік в розмірі 10 % посадового окладу, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ "Про державну таємницю" (далі - Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Згідно із ч. 4 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Статтею 30 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення)

Пунктами 1, 2 Положення зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до п.5 Положення такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

В п.6 Положення видно, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у ст. 20 Закону України «Про державну таємницю».

Надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України «Про державну таємницю» залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» виникає право на отримання компенсації.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, які апеляційний суд враховує відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, за змістом пункту 2 Положення № 414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «таємно» встановлюється 10% надбавка.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 по справі № 802/74/15-а висловив правовий висновок, що положення ст. 30 Закону України «Про державну таємницю», п. п. 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

При цьому, факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 у справі №240/229/20).

У даній справі спір стосується наявності підстав для видання відповідачем наказу про встановлення ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 2016 по 2019 рік в розмірі 10 % посадового окладу.

Як встановлено судовим розглядом, відповідно до довідки від 25.01.2023 №1/3/29, складеної відповідачем встановлено, що:

допуск до державної таємниці надано за формою 3 (три) - Розпорядженням УСБ України в Полтавській області №126/Д від 01.10.2015р.;

доступ до державної таємниці, після здачі заліків та надходження матеріалів від УСБ України, наданий наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №25 від 28.01.2016р.;

доступ до державної таємниці припинено, за відсутності потреби у роботі наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №110 від 27.05.2019р.;

допуск до державної таємниці скасовано за формою 3 (три) - Розпорядженням УСБ України в Полтавській області №18д від 11.02.2020р.

Інформація про роботу громадянина ОСОБА_1 , а саме його реальну обізнаність чи не ознайомлення з матеріальними носіями секретної інформації, після надання допуску та доступу до державної таємниці у порядку, встановленому законодавством, підтвердити не можливо, у зв`язку з відсутністю на збереженні відповідних форм обліку.

Проте, як вбачається з розрахункових листів при виконанні роботи в умовах режимних обмежень виплата надбавки ОСОБА_1 здійснювалась, а саме, позивачу було виплачено надбавку в лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні 2016 року, а також у березні, червні, липні 2017 року.

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на посаді передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, що є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відповідний період проходження служби.

Колегія суддів наголошує, що самим відповідачем зазначено, що доступ до державної таємниці, після здачі заліків та надходження матеріалів від УСБ України, наданий наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №25 від 28.01.2016, а також доступ до державної таємниці припинено, за відсутності потреби у роботі наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №110 від 27.05.2019.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача слід виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 28.01.2016 по 27.05.2019 з урахуванням проведених виплат.

Доводи апелянта стосовно того, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 по справі №440/18300/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк