Справа № 400/2190/21
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р. № 400/2190/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Державної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №400/2190/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області та Державної судової адміністрації України про:

- визнання протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області що полягає у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;

- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, 50 % надбавки суддям, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань;

- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно;

- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 щомісячне грошове утримання з урахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років, незаконно недоплачених сум щомісячного грошового утримання та заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно індексацію відповідно до відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;

- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років, незаконно недоплачених сум щомісячного грошового утримання та заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат»;

- зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Миколаївській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, для проведення виплати недоплаченої позивачці заробітної плати та щомісячного грошового утримання, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років згідно частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

18.06.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №400/2190/21, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою від 23.11.2021 року П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року змінено в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову, викладених в даній постанові. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року залишено без змін.

31.01.2023 року постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №400/2190/21 скасовано, а справу №400/2190/21 направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

21.02.2023 року матеріали адміністративної справи №400/2190/21 надійшли до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року №18/02-10, адміністративну справу № 400/2190/21 передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями для нового розгляду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 400/2190/21 розподілено до розгляду судді Величку А.В.

Ухвалою від 27.02.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 1440/2201/18 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 24 грудня 1992 року по 22 вересня 2016 року ОСОБА_1 працювала суддею Березанського районного суду Миколаївської області. Позивачка уважає протиправними дії ТУ ДСА України в Миколаївській області, щодо нарахування та виплати їй надбавки за вислугу років виходячи із суми розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас, без урахування інших виплат та надбавок, що зазначені в розрахункових листах. Також, позивачка вказує, що нарахування та виплати сум недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи за вказані періоди підлягають виплаті з компенсацією, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Також, позивачка зазначає, що на день звільнення позивачки з посади судді їй не виплачена заробітна плата в повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про статус суддів".

ТУ ДСА України в Миколаївській області просило відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що нарахування та виплата суддівської винагороди суддям проводилась відповідно до Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки; відповідач є розпорядником коштів нижчого рівня та здійснює нарахування працівникам апарату суду та суддям виплат, передбачених чинними нормативними актами в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік.

ДСА України відзив на позовну заяву до суду не надала.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням 15 сесії 21 скликання Миколаївської обласної Ради народних депутатів від 24 грудня 1992 року № 6 ОСОБА_1 була обрана народним суддею Березанського районного суду Миколаївської області.

Постановою Верховної Ради України № 731-ГУ від 17 квітня 2003 року позивачка обрана на посаду судді місцевого Березанського районного суду Миколаївської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Березанського районного суду Миколаївської області.

28.12.2020 позивачка звернулась до Територіального управління ДСА України в Миколаївській області із заявою про перерахунок та виплату (з урахуванням різниці виплаченої суми) їй за період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011, надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, та на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Також позивачка просила Територіальне управління ДСА в Миколаївській області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми), за період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011, заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно та на суму незаконно недоплачених сум заробітної плати компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Територіальне управління ДСА в Миколаївській області відмовило позивачці у здійсненні вказаних виплат.

Позивачка, не погодившись з такими діями відповідача, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно частини четвертої статті 44 Закону від 15.12.1992 №2862-XII «Про статус суддів» (надалі - Закон № 2862-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2012) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (надалі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не встановлювалися обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям.

Таким чином, з 01.01.2007 вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ.

Згідно підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28.12. 2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (надалі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої статті 44 Закону № 2862 слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008) Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й пункту 61 розділу ІІ Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Таким чином, в період з 01 січня до 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас, після 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) частина четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ передбачала, що надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 (яка набрала чинності з 01.03.2008) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Отже, після 22.05.2008, тобто з часу ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-XII та Постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Суд зазначає, що виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову № 865.

Правильність зазначеної позиції була також підтверджена і правовим висновком Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 (справа № 816/301/16), Верховним Судом України у постановах від 13.01.2015 (№ 21-582а14) та від 20.09.2017 (№ 2а-19282/10/0570).

При цьому, Законами про Державний бюджет України на 2007, 2009, 2010, 2011 роки обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям, як це було зроблено підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не встановлювалися.

За розрахунками ТУ ДСА при визначені розміру заробітної плати за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 31.12.2011 року позивачці надбавка за вислугу років нараховувалася у відсотках без урахування сум премій, надбавки за виконання особливо важливих робіт, тобто не від загальної суми щомісячного заробітку, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших надбавок, а лише від посадового окладу тільки з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами слід зазначити, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову №865.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 по справі №280/729/19, яка враховується судом під час ухваленні рішення по даній справі.

Відповідно до цієї правової позиції, посилання відповідача на відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «загальна сума щомісячного заробітку» не може бути підставою для не врахування при визначенні суми надбавки за вислугу років інших виплат та надбавок, зокрема, щомісячних премій, премій до свят та інших надбавок, оскільки стаття 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначала, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати позивачці надбавки за вислугу років, розрахованої у відсотках від посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас, а не у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Застосовуючи механізм захисту права позивачки, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 перерахунок надбавки за вислугу років, визначивши її розмір від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, та здійснити їй виплату перерахованої надбавки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідачів 1 та 2 нарахувати та виплатити за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Дана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Судом встановлено, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були виплачені позивачці при наданні щорічної основної відпустки відповідно до пп.2 п.2-1 Постанови про оплату праці суддів №865 від 03.09.2005.

Відповідно до пп.2 п.2-1 цієї Постанови у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про статус суддів», а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вказані вище виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Вищезазначене спростовує пояснення відповідача, що заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не підлягають перерахунку, оскільки вони не входять до складових заробітної плати суддів.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином враховуючи наведене та з огляду на те, що в даному випадку, повинен бути обраний такий спосіб захисту порушеного права позивача, який призведе до правильних результатів, наслідків, що дасть найбільший ефект, який буде адекватним наявним обставинам справи та не порушить інтереси другої сторони, оскільки для вирішення судом питання про стягнення коштів на користь позивача відсутні відповідні елементи для визначення їх розміру з урахування положень законодавства. Такі елементи можуть бути визначені органом, що безпосередньо мав нараховувати та виплачувати грошове утримання судді.

У суду, в даному випадку, відсутні такі можливості, тому суд приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про захист порушеного права позивачки шляхом зобов`язання ТУ ДСА в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачці заробітну плату за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 з урахуванням загального щомісячного заробітку з урахуванням проведених виплат.

При цьому, зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2 та 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Миколаївській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, для проведення виплати недоплаченої позивачці заробітної плати та щомісячного грошового утримання, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років згідно частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини першої та другої статті 22 БК України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Так, Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів.

Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 БК України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно із частиною першою статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Державну судову адміністрацію України», що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами Державної судової адміністрації України.

Зважаючи на наведені положення, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Тобто, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затвердила у його кошторисі.

З урахуванням статусу Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу, у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справа № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

З викладеного, для повного та ефективного захисту порушених прав позивачки належить зобов`язати ДСА України вчинити зазначені дії.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код 26255795) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 26299835) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо не нарахування та не виплати надбавки за вислугу років ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, 50 % надбавки суддям, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань.

4. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно.

5. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену надбавку за вислугу років, незаконно недоплачених сум щомісячного грошового утримання та заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 з індексацією відповідно до відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

6. Зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, недоплачених сум щомісячного грошового утримання та заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з урахуванням раніше виплачених коштів.

7. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Миколаївській області для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати та щомісячного грошового утримання, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років згідно частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007, та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

8. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко