Справа № 200/6093/23
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року Справа№200/6093/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 )

до Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпро (адреса: 49069, м. Дніпро, пр.-т Пилипа Орлика, 3, ),

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 із позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпро, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпрі у видачі її сину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Шевченківський відділ ДМС у місті Дніпрі оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР, без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР, проставити штамп на відповідній сторінці паспорту за місцем її реєстрації згідно Положення про паспорт громадянина України.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху. Позивачу був встановлений строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання до суду позовної заяви із зазначенням конкретного суб`єкта владних повноважень, до якого звернені позовні вимоги, або у разі зазначення двох відповідачів - зазначення позовних вимог до кожного з них.

09 листопада 2023 року на виконання ухвали від 06 листопада 2023 року позивач надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій відповідачем визначила Шевченківський відділ ДМС у місті Дніпро (адреса: 49069, м. Дніпро, пр-т Пилипа Орлика, 3, ) та просить:

- визнати протиправною відмову Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпрі у видачі її сину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Шевченківський відділ ДМС у місті Дніпрі оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР, без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР, проставити штамп на відповідній сторінці паспорту за місцем її реєстрації згідно Положення про паспорт громадянина України.

Ухвалою від 13 листопада 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/6093/23 за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона є матір`ю та законним представником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . По досягненню дитиною 16-річного віку вона з дитиною звернулися до Шевченківського відділу ДМС у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області із заявою про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. У заяві повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення та отримання паспорта у формі картки та обґрунтовано право на паспорт-книжечку. Проте, Шевченківський відділ ДМС у місті Дніпрі листом від 03.10.2023 року № Б-61/6/1211-23/1211/19041-23 відмовив у наданні дитині такого паспорту, посилаючись на Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі карти. Позивач вважає, що такою відмовою відповідач грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси дитини.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 . В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 звернулися до Шевченківського відділу у місті Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області із заявою, складеною у довільній формі, в якій просили оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, що включає в себе проставлення в паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання, та без застосування засобів ЄДДР. Реалізація волевиявлення громадянина на отримання (обмін) паспорта, незалежно від форми такого, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви та подання визначеного переліку документів, є обов`язковим. Розгляд заяви неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та його законного представника з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідних для отримання паспорта громадянина України, не є порушенням прав особи з боку відповідача. Крім того, зазначив, що 15 квітня 2015 року законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 надала до Краматорського МВ ГУДМС України у Донецькій області заяву - анкету № 569099 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в якій просила внести до ЄДДР інформацію про ОСОБА_2 у зв`язку з оформленням йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Отже, законним представником ОСОБА_2 було надано згоду на внесення інформації до ЄДДР про останнього, внаслідок чого ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . Паспорт ОСОБА_2 був виданий на підставі звернення його законного представника з наданням згоди на обробку його персональних і конфіденційних даних. Відповідач зазначає, що наслідком подання заяви-анкети від 15.04.2015 року є присвоєння ОСОБА_3 унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) № 053, який є незмінним. Отже, дані про ОСОБА_2 внесені до Єдиного державного демографічного реєстру ще у 2015 році. Також відповідач зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким чином оформлення паспорта у вигляді ІD-картки впливатиме на приватне життя її дитини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 належить до певної соціальної групи та своїми релігійними переконаннями міг би вважати, що отримання паспорта у виді ІD-картки може спричинити шкоду приватному життю. Щодо зобов`язання проставити штамп з місцем реєстрації на відповідній сторінці паспорта відповідач зазначав, що з 4 квітня 2016 року в Україні відбулась зміна системи реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб були передані від Державної міграційної служби до органів місцевого самоврядування. Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг з реєстру територіальної громади. Також зазначив, що після 1 грудня 2021 року законодавством не передбачено проставлення штампу реєстрації місця проживання до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки (зразка 1994 року).

Позивач надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що звернулася в інтересах свого сина до Шевченківського відділу у місті Дніпро Головного управління ДМС у Дніпропетровській області із заявою, складеною у довільній формі, на підставі законодавчих актів, які регулюють видачу паспорта дитині у формі книжечки, та надала пакет документів, які подаються разом із такою заявою. Заява не була подана на підставі приписів Закону України «Про звернення громадян». Крім того зазначила, що у 2015 році вона дійсно зверталася до Краматорського відділу ГУ ДМС у Донецькій області за видачею її сину паспорту для виїзду за кордон, термін дії якого сплив у 2019 році та не продовжувався. Зазначений паспорт для виїзду за кордон було визнано недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії, анульовано та знищено у встановленому законом порядку, а також внесено до підсистеми «Недійсні документи». Закордонний паспорт на той момент був без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, у формі книжечки, як і паспорт зразку 1994 року. Позивач зазначає, що відповідачем при відмові у видачі паспорта її дитині у формі паспортної книжечки не наведено жодної із законодавчо встановлених підстав відмови. Відповідач прямо порушує права позивача та її сина, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, оскільки не оформлення (обмін) ОСОБА_2 паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки саме через його переконання, які не призводять до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямовані проти цих людей чи держави, обмежує його права, що встановлені законом. Позивач наполягає на задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року у відповідача Шевченківського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області витребувано докази на підтвердження наявності даних про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 ) в Єдиному державному демографічному реєстрі та присвоєння йому унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР, а також інформацію щодо наявності/відсутності в реєстрі відцифрованих даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (підпису, образу обличчя, відбитків пальців рук). Відповідачу було запропоновано надати письмові заперечення на відповідь на відзив позивача.

На виконання ухвали від 06 грудня 2023 року відповідач надав суду відповідні докази та пояснення, в яких зазначив, що дані про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до Єдиного державного демографічного реєстру за зверненням ОСОБА_1 на підставі заяви-анкети для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру № 569099 від 15.04.2015 року, внаслідок чого ОСОБА_2 присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) № 053, який є незмінним та присвоюватись більше не буде. Оскільки на час звернення ОСОБА_1 із зазначеною заявою-анкетою ОСОБА_2 досяг 8-річного віку, в Реєстрі відсутні його відцифровані відбитки пальців рук. Також зазначив, що у разі оформлення ОСОБА_2 паспорту у формі ID-картки, останній вправі відмовитися від внесення відцифрованих відбитків пальців рук, а тому обсяг внесення біометричних даних буде відповідати обсягу даних, які вже містяться в реєстрі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком № 34-1429/11 про дитину-інваліда віком до 18 років від 04 жовтня 2023 року, виданим КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Краматорської міської ради.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецькій області 21 квітня 2006 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 4, сформованим 30 червня 2014 року.

03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином - ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із письмовою заявою, в якій просили:

- надати ОСОБА_2 бланк формуляра (заяви), заповнення якого разом із наданими документами буде підставою для відкриття провадження з надання адміністративної послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- оформити на ім`я ОСОБА_2 і видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, що включає в себе проставлення в паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання (що передбачено пунктами 6,7 Положення №2503-ХІІ), відомостями про яке володіють і територіальні органи і територіальні підрозділи ДМС України;

- вести паспортний облік відносно ОСОБА_2 за раніше встановленими формами виключно за ім`ям: прізвищем, ім`ям, по батькові (використовуючи за потреби інформацію про заявника з обмеженого переліку; дата і місце народження, місце фактичного проживання, місце роботи/навчання), без внесення інформації про заявника до Єдиного державного демографічного реєстру, будь-яких інших інформаційних систем, без їх автоматизованої обробки, у т.ч. передачі.

До заяви додано: дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см для оформлення паспорту - для територіального підрозділу ДМС; копія свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_2 ; довідка на підтвердження місця проживання неповнолітнього ОСОБА_2 за місцем реєстрації законного представника (матері неповнолітнього заявника); копія паспорту законного представника (матері) дитини з відміткою на підтвердження реєстрації місця проживання.

За результатами розгляду зазначеної заяви Шевченківський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом № Б-61/6/1211-23/1211/19041-23 від 03 жовтня 2023 року повідомив, що виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду - книжка чи картка, що містить безконтактний носій) неможлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорта громадянина України підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних, відповідно до сформульованої мети їх обробки. Кабінетом Міністрів України винесено постанову від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302». Відповідно до наведених змін Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Враховуючи викладене, у Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В свою чергу, за приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа N 2346/02, ECHR 2002 та п. 65. рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява N 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося згідно із законом, не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі Ельсхольц проти Німеччини (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI).

Стаття 13 цього Закону визначає назви та види документів, що оформляються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, включають паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови № 302).

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулює Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Частиною першою статті 10 Закону № 5492-VI передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2297-VI, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2297-VI, персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

За приписами ч. 5 ст. 6 Закону № 2297-VI, обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 6 ст. 6 Закону України Про захист персональних даних).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява N 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, норми ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом) не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Вищезазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в рішенні у зразковій справі № 806/3265/17.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Частиною 10 ст.290 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначено, що у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: 1) ознаки типових справ; 2) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; 3) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 виокремила наступні ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, суд, при ухвалені рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатам розгляду зразкової справи, повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатам розгляду зразкової справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Суд зазначає, що у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних. Однак, розглядувана судом справа не може бути визначена як типова з тих підстав, що позивач вже надавала згоду на обробку персональних даних її неповнолітнього сина із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформований.

Отже, суд погоджується із твердженням відповідача, що розглядувана справа не є типовою до зазначеної зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), проте, суд вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) є застосовними до обставин справи, що розглядається. Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відтак, неповнолітній ОСОБА_2 має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною відмови Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпрі у видачі її сину паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту другого Положення № 2503-ХІІ, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Згідно з п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302» внесено зміну до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», шляхом доповнення його абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Отже, оформлення паспорта зразка 1994 року особі здійснюється в порядку передбаченому Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України №456, зокрема на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір, суд вважає необхідним зазначити, що у відповіді від 03 жовтня 2023 року відповідач зазначив, що Кабінетом Міністрів України винесено постанову від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302». Відповідно до наведених змін Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Враховуючи викладене, у Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Тобто, позивачу фактично роз`яснено порядок отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача, що розгляд заяви неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та його законного представника з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідних для отримання паспорта громадянина України, не є порушенням прав особи з боку відповідача.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання протиправною відмови Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпрі у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, оскільки відмова відповідача не ґрунтується на запереченні самого права позивача на оформлення паспорту у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року без безконтактного електронного носія персональних даних, а полягає у тому, що позивачем не подано рішення суду, згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302» та Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 06.06.2019 № 456.

Водночас, враховуючи, що таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря, що встановлено в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Отже, задля реалізації позивачем права на користування паспортом громадянина України зразка 1994 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Щодо вимоги позивача про видачу паспорта без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР, без відцифрованого підпису, образу обличчя, відбитків пальців рук дитини та без використання будь-яких засобів ЄДДР, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до органу ДМС із заявою-анкетою встановленого зразка про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації щодо ОСОБА_2 у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Як вбачається з наданої відповідачем службової записки Відділу паспортизації Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції ГУДМС у Дніпропетровській області № 1201.4.3/56981-23 від 21.11.2023 року, за обліками ЄІАС УМА ДМС України та ГУ ДМС у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Краматорська Донецької області, 18.06.2015 документований Краматорським відділом ГУ ДМС у Донецькій області (орган видачі 1443) паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , строком дії до 18.06.2019 року, УНЗР: 053.

В матеріалах справи наявна заява-анкета про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 15 квітня 2015 року, в якій ОСОБА_1 просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

З облікової карти на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, вбачається, що ОСОБА_2 сформовано унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР): 053.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що станом на час отримання (у 2015 році) ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон такий документ не містив відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи та відцифрованих відбитків пальців рук, мав форму книжечки, як і паспорт зразка 1994 року.

З цього приводу суд зазначає, що статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (у редакції від 06.02.2015, яка діяла на час звернення позивача із заявою про внесення інформації про ОСОБА_2 до ЄДДР) визначено, що до Реєстру вноситься така інформація про особу: 1) ім`я особи; 2) дата народження/смерті; 3) місце народження; 4) стать; 5) дата внесення інформації про особу до Реєстру; 6) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників; 7) відомості про громадянство або його відсутність та підстави набуття громадянства України; 8) реквізити документів, виданих особі (тип, назва документа, серія, номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ, строк дії документа); 9) відомості про документи, що підтверджують смерть особи або визнання особи померлою чи безвісно відсутньою; 10) відцифрований зразок підпису особи; 11) відцифрований образ обличчя особи; 11-1) за згодою особи - відцифровані відбитки пальців рук (у разі оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзного документа біженця); 12) додаткова змінна інформація (про місце реєстрації, про сімейний стан, про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, про видачу приватизаційних паперів); 13) інформація з ВІС.

У разі відсутності інформації, передбаченої частиною першою цієї статті, вноситься відмітка про її відсутність. Інформація в Реєстрі зберігається для визначених цим Законом цілей та не використовується у спосіб, несумісний з цими цілями. Інформація, що зазнавала змін, зберігається з відповідною приміткою. Забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Порядок отримання, вилучення з Реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук встановлює Кабінет Міністрів України. Відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія вилучаються з Реєстру та знищуються. Повноваження щодо отримання відцифрованих відбитків пальців рук та забезпечення їх захисту відповідно до законодавства покладаються на посадових осіб уповноваженого органу та ЗДУ. У разі відмови особи через свої релігійні переконання від внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук їй гарантується право, встановлене частиною другою статті 16 цього Закону. Відцифровані відбитки пальців рук особи отримуються після досягнення нею дванадцятирічного віку.

Наведене дає підстави дійти висновку, що внаслідок надання ОСОБА_1 заяви-анкети про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ЄДДР були внесені, зокрема, такі дані як відцифрований зразок підпису та відцифрований образ обличчя останнього. Проте, відцифровані відбитки пальців рук ОСОБА_2 до ЄДДР внесені не були, оскільки на той час ОСОБА_2 не виповнилося дванадцяти років. Також, ОСОБА_2 був присвоєний унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР), що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, у відповідь на звернення позивача Краматорський МВ ГУДМС України в Донецькій області листом № Б-743/6/1443-20/140248/17-20 від 28 грудня 2020 року повідомив, що ОСОБА_1 власним підписом надала працівнику ГУ ДМС згоду на обробку персональних даних та підтвердила правильність внесених до анкети-заяви даних, після чого працівником ГУ ДМС інформацію про особу було внесено до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР). 11.07 2015 року ОСОБА_1 під особистий підпис було видано персоналізований паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить електронного носія, на ім`я ОСОБА_2 . Також в заяві наявний особистий підпис ОСОБА_1 у графі «повідомлення про присвоєння УНЗР». Враховуючи викладене, ОСОБА_1 була обізнана про присвоєння УНЗР та внесення персональних даних ОСОБА_2 до ЄДДР. Паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 не містить електронного носія, відциіровані відбитки пальців рук ОСОБА_2 не знімались. Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Положення Закону № 5492, Порядку № 152, Порядку ведення ЄДДР та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою КМУ від 18.10.2017 № 784, не передбачають можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР. Також роз`яснено, що особа має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її у зв`язку з релігійними переконаннями. Положення Закону не містить винятків із порядку оформлення документів для осіб, які мають певні переконання, в тому числі і релігійні. Видалення достовірної інформації, внесеної до ЄДДР з використанням відомчої інформаційної системи ДМС України, не передбачено нормами чинного законодавства України. На даний час Краматорським МВ ГУДМС України в Донецькій області паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 визнано недійсним згідно закінчення терміну дії, анульовано та знищено згідно акту знищення № 12 від 12.01.2021 та внесено до підсистеми «Недійсні документи». Разом з тим, ОСОБА_1 повідомлено, що у разі визнання недійсним та знищення паспортного документа інформація щодо особи, в тому числі УНЗР, з Єдиного державного демографічного реєстру видалена не буде.

З наведеного вбачається, що під час оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивач надала згоду на обробку персональних даних дитини, внаслідок чого ОСОБА_2 автоматично сформовано УНЗР 053).

Стаття 8 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Статтею 15 Закону України «Про захист персональних даних» чітко визначені випадки видалення або знищення персональних даних, серед яких відсутня така підстава як звернення суб`єкта персональних даних із заявою про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних.

Суд зазначає, що законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення інформації щодо нього до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних», а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, проте ніяк не вилучення її, у зв`язку з релігійними переконаннями.

Оскільки інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних», та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», та є достовірною, підстави для видалення даних позивача, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР), відсутні.

Отже, інформація щодо персональних даних ОСОБА_2 яка вже міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, в тому числі і УНЗР, видалена не буде, а відтак, вимоги щодо видачі паспорта без внесення будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР, зокрема, відцифрованого підпису відцифрованого образу обличчя та відцифрованих відбитків пальців рук дитини, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 7 Закону від 20.11.2012 № 5492-VI до Реєстру вноситься відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення паспорта громадянина України) за згодою особи.

Отже, в контексті встановлених обставин заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що у разі оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, позивач вправі відмовитись від внесення відцифрованих відбитків пальців рук, а тому обсяг внесення біометричних даних буде відповідати обсягу, які вже містяться у Реєстрі.

Суд також звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) зазначено, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані про ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі позивачці паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт N 2503-XII, не передбачено внесення данних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, враховуючи наведене, позовні вимоги в частині видачі паспорта без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до ЄДДР без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР, без відцифрованого підпису, образу обличчя, відбитків пальців рук дитини та без використання будь-яких засобів ЄДДР задоволенню не підлягають.

З приводу вимоги щодо зобов`язання відповідача проставити у паспорті відмітку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача проставити у паспорті відмітку про реєстрацію місця проживання є передчасною, оскільки право позивача в цій частині станом на час розгляду даної справи не порушено. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Шевченківського відділу ДМС у місті Дніпро (адреса: 49069, м. Дніпро, пр.-т Пилипа Орлика, 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Шевченківський відділ ДМС у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (адреса: 49069, м. Дніпро, пр-т Пилипа Орлика, 3, ) оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 ) у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 10 січня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар