Справа № 440/5238/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 р. Справа № 440/5238/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 09.12.22 у справі № 440/5238/22

за позовом ОСОБА_1

до Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (далі за текстом також відповідач), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила:

- зобов`язати Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області видати позивачу Будівельний паспорт забудови земельної ділянки та проведення будівельних робіт відповідно до "Проектних пропозицій по реконструкції квартири АДРЕСА_1 " без надання засвідченої в установленому порядку згоди співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з висновками, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наводить обставини справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від третіх осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Уважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просять залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки та проведення будівельних робіт відповідно до «Проектних пропозицій по реконструкції квартири АДРЕСА_1 », без надання позивачу засвідченої в установленому порядку згоди співвласників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також відповідачем надано до суду заяву позивача аналогічного змісту від 17.01.2022, яка містить зазначення того, що позивачу надано на заяву усні роз`яснення та письмової відповіді позивачу не потрібно.

Позивачем до позову надано повідомлення Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 27.01.2022 про відмову у наданні будівельного паспорта. Відповідно до зазначеного повідомлення Відділ містобудування та архітектури відмовив позивачу у наданні будівельного паспорта, забудови земельної ділянки відповідно до пункту 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 05.07.2011, з огляду на неподання повного пакету документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 розділу 2 Порядку видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Обґрунтування підстави для першого пункту: відсутня засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи приписи ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також те, що позивачем не подано до відповідача повного пакету документів, передбаченого Порядком № 103, дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорта.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області видати позивачу Будівельний паспорт забудови земельної ділянки та проведення будівельних робіт відповідно до "Проектних пропозицій по реконструкції квартири АДРЕСА_1 " без надання засвідченої в установленому порядку згоди співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст.ст. 316-319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та вправі вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що право власника на забудову на своїй земельній ділянці здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 1.3-1.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011, № 103 (далі - Порядок № 103), параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Розроблення будівельного паспорта здійснюється в межах населених пунктів - відповідно до наявної містобудівної документації на місцевому рівні (п. 1.4 Порядку № 103).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 103 будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:

копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);

згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);

схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

проектна документація (за наявності);

згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);

інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Відповідно до п. 2.3 Порядку № 103 уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Пунктом 2.4 Порядку № 103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених п. 2.1 або п. 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Як убачається з матеріалів справи, до заяви на видачу будівельного паспорта позивачем не було додано згоду співвласника (співвласників) земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Враховуючи, що позивачем не подано до відповідача повного пакету документів, передбаченого Порядком № 103, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у видачі будівельного паспорта.

Розглянувши матеріали позову та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області видати позивачу Будівельний паспорт забудови земельної ділянки та проведення будівельних робіт відповідно до "Проектних пропозицій по реконструкції квартири АДРЕСА_1 " без надання засвідченої в установленому порядку згоди співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки такі вимоги не узгоджуються з приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи позивача про порушення відповідачем права власності, права забудови та інших основоположних прав позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки на орган державної влади у цій ситуації покладений позитивний обов`язок щодо належного захисту громадськості і, відмовляючи у видачі паспорта забудови, відповідач не порушив права позивача.

Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є обґрунтованим і законним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення спору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень позивача, та в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі № 440/5238/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова