Справа № 730/1329/23
Суддя: Павлов В. Г.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №730/1329/23
Провадження №2-а/751/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,

при секретарі - Овдій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі -

за участі сторін:

представника позивача - Рейніш Л.В.,

представник відповідача - Миткевич Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1.1. Представник Рейніш Л.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом про: 1) скасування постанови серії БАД № 837599 від 11.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі; 2) закриття провадження в справі.

1.2. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2023 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Представник позивача вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки останній маючи посвідчення категорії «А» та пройшовши теоретичну підготовку водіїв автотранспортних засобів категорії «С», здійснював керування транспортним засобом категорії «В» в умовах крайньої необхідності, викликаних сімейними обставинами.

Окрім того, представник позивача вважає, що оскільки ОСОБА_1 навчається у встановленому порядку водінню транспортним засобом, до нього, з огляду на примітку до ст.126 КУпАП, не можуть бути застосовані положення ч.2 ст.126 КУпАП.

1.3. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечувала щодо задоволення заявлених позовних вимог. Узагальнений зміст заперечень зводився до того, що інспектор поліції Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області , розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , діяв в межах своїх повноважень, а враховуючи порушення водієм вимог п.2.1 (а) ПДР було винесено постанову, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи.

2.1. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

2.2. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову з підстав його необґрунтованості.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

3.1. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.12.2023 р. відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІV. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

4.1. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2023 року серії БАД № 837599 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

4.2. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що «11.10.2023 р о 00 год. 15 хв. в м. Борзна по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063 /д.н.з. НОМЕР_1 / не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1 (а) ПДР.

4.3. Згідно довідки Борзнянського СТК ТСО України від 15.11.2023 р., ОСОБА_1 навчався на курсах по підготовці водіїв автотранспортних засобів категорії «С» і пройшов теоретичну підготовку.

4.4. Інформаційною довідкою Височанської сільської ради Ніжинського району підтверджується рух автобуса за маршрутом «Борзна-Кербутівка» через с. Галайбине.

4.5. Позивач має посвідчення категорії «А», що підтверджується копією посвідчення водія.

4.6. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1

V. Оцінка суду.

5.1. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення про право керування транспортним засобом, що є порушенням 2.1 ПДР.

5.2. Суд, з огляду на ч.1 ст.78 КАС України, визнає обставиною, що не підлягає доказуванню факт керування ОСОБА_1 11.10.2023 р о 00 год. 15 хв. в м. Борзна по вул. Шевченка автомобілем ВАЗ 21063 /д.н.з. НОМЕР_1 / не маючи права керування даним транспортним засобом.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд зосереджується на з`ясуванні та перевірці доводів представника позивача з приводу перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності та правомірності керування ним транспортним засобом категорії «В».

5.3. Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п.2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

5.4. Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, до керування транспортними засобами допускаються особи за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 3 даного Положення передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, «В» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

5.5. Оцінюючи аргументи позивача з посиланням на п.11 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 р. «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (з наступними змінами), яким передбачено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії «C, C1» на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії «B», суд приходить до наступних висновків.

25.03.2022 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №360 "Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану на території України або окремих її місцевостях" (далі - Постанова КМУ №360).

Так, відповідно до п.3 ч.1 Постанови №360 право на керування транспортними засобами категорій «C, C1» надається особам, які мають посвідчення водія категорії «B» і навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років протягом останнього часу, пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорій «C, C1».

Отже, Постановою КМУ №360 передбачено умови, за яких особи, які мають посвідчення водія категорії B, допускаються до керування транспортними засобами категорії «C, C1» на території України в період правового режиму воєнного стану.

Зокрема, особам, які мають посвідчення водія категорії «B», а також: - навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років протягом останнього часу; - пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами; - склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорій «C, C1».

Натомість в конкретному випадку, позивач не має посвідчення водія ані категорії «В», ані категорії «C, C1», що об`єктивно унеможливлює застосування положень п.11 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 р. «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» з урахуванням вимог Постанови КМУ №360 від 25.03.2022 р.

5.6. Відповідно до примітки до ст.126 КУпАП положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

Однак, суд звертає увагу на те, що порядок навчання водінню транспортним засобом передбачений Правилами дорожнього руху України.

Так, пунктом 24.5. Правил встановлено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Пунктом 24.8. Правил закріплено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що транспортний засіб не мав розпізнавального знаку «Учбовий транспортний засіб». Крім того, не можна встановити, що позивач здійснював навчальну їзду в присутності спеціаліста з підготовки водіїв, оскільки дана обставина не підтверджується жодними докази.

Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункт 3 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487).

Враховуючи викладене, позивач не був особою, яка у встановленому порядку навчалась водінню транспортного засобу і відповідно на нього не можна розповсюджувати дію примітки до ст.126 КУпАП, що як наслідок не звільняє останнього від адміністративної відповідальності, оскільки він здійснював керування транспортним засобом, але не мав права керування ним.

5.7. Згідно ст.18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Умовою звільнення від адміністративної відповідальності за даної підстави є одночасна наявність усіх трьох вище наведених обставин.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

З наявних у справі доказів, суд вважає, що ОСОБА_1 не перебував в умовах крайньої необхідності, а відтак розцінює позицію представника позивача про керування його довірителем транспортним засобом не маючи при собі посвідчення про право керування транспортним засобом лише як захисною версією.

5.8. Вирішуючи клопотання представника відповідача щодо залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, суд, з огляду на період введеного в державі воєнного стану, соціального становища позивача та смерті його матері, проблеми в транспортному сполученні, особливості несення військової служби його представника, тривалість пропуску строку, вважає, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду є поважними та знаходить підстави для його поновлення.

5.9. За встановлених обставин, суд, оцінюючи доводи позивача в позові щодо його невинуватості та неправомірності винесення щодо нього оскаржуваної постанови, приходить до висновку, що вищевказані доводи представника ОСОБА_1 не засновані на належних доказах, нічим не підтверджуються і спрямовані на ухилення останнім від адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, факт наявності якого не викликає у суду жодних сумнівів.

5.10. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідало вимогам закону та посадовим інструкціям поліцейського і було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху.

5.11. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

VІ. Судові витрати.

6.1. Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

6.2. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, правові підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.3,4,9,72,78,241-246,255,286,293,295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч.2 ст.255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

відповідач: Головне управління національної поліції в Чернігівській області (14000, м.Чернігів, просп. Перемоги, буд. 74, код ЄДРПОУ 40108651)

Суддя В.Г. Павлов