Справа № 420/4486/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4486/23

Головуючий І інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 18.05.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 прикордонного загону ім. Героя України Євгена Пікуса (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.03.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військова частина НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно неповного нарахування та виплати йому збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за грудень 2022р. та січень 2023р.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, збільшення додаткової винагороди, із урахуванням сплати податків і зборів, за грудень 2022р. в сумі - 48932,26 грн. та за січень 2023р. в сумі - 68950 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивач, відповідно до бойових розпоряджень по 3 прикордонному загону ім. Героя України полковника ОСОБА_2 , у період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. та з 01.01.2023р. по 31.01.2023р., щоденно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у першому ешелоні оборони у складі оперативно-тактичного угрупування «Лиман» Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району, що підтверджується рапортами начальника головного оперативно-розшукового відділу прикордонного загону полковника ОСОБА_3 вх.№27р від 02.01.2023р. та вх.№1821р від 03.02.2023р., то відповідно, відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому збільшення додаткової винагороди до 70000 грн., пропорційно кількості діб проходження служби та виконання завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій у грудні 2022р. та січні 2023р.

Враховуючи те, що відповідачем частково (за 9 діб) було здійснено виплату збільшеної додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, позивач зазначає про необхідність нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди за грудень 2022р. в розмірі - 48932,26 грн. та за січень 2023р. - 68950 грн.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність 3 прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса Держприкордонслужби щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за грудень 2022р. та січень 2023р. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 за періоди з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. та з 01.01.2023р. по 31.01.2023р. виходячи з її розміру 100000 грн., із урахуванням попередньо виплаченої суми винагороди. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 19.06.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2022р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - капітан ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу на посаді начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) з місцем дислокації у н.п. Мілове.

Військовою частиною НОМЕР_1 видано капітану ОСОБА_1 довідку від 10.02.2023р. №12/474 про те, що він дійсно з 30.09.2022р. (по час видачі вказаної довідки) проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.10.2022р. №3132-ОС «Про особовий склад» капітан ОСОБА_1 (П-007857) приступив до виконання службових обов`язків - з 30.09.2022р.

У відповідності до витягу з наказу начальника 3 прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса Держприкордонслужби від 26.12.2022р. №4613-ОС «Про виплату додаткової винагороди», наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. включно військовослужбовцям згідно з Додатком 1.

Під порядковим номером 1057 Списку військовослужбовців за вказаним Додатком, на виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за грудень 2022р. (Додаток 1 до наказу від 26.12.2022р. за №4613-ОС), зазначено капітана ОСОБА_1 , період проходження служби, а саме: 01.12.2022р. - 31.12.2022р., кількість діб - 31, сума - 30000 грн.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.01.2023р. №13-ОС «Про виплату додаткової винагороди», наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 70000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за грудень 2022р. за період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. включно військовослужбовцям згідно з Додатком 1.

Під порядковим номером 375 Списку військовослужбовців за вказаним Додатком, на виплату додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. за грудень 2022р. (Додаток 1 до наказу від 26.12.2022р. за №4613-ОС), зазначено капітана ОСОБА_1 , період проходження служби, а саме: 03.12.2022р. по 04.12.2022р., 06.12.2022р., 13.12.2022р., 17.12.2022р., з 22.12.2022р. по 23.12.2022р., 25.12.2022р., 31.12.2022р., кількість діб - 9, сума - 20322,58 грн, підстава: БР ГЗСУ від 10.06.2022р. №3939, БР АДПСУ від 11.06.2022р. №94 (гриф), БР ОСУВ Хортиця від 11.06.2022р. №116/1/31 (гриф), БР ОТУ Лиман від 17.06.2022р. № 313/ОКПОТУ/79 (гриф), БР ОТУ Лиман від 27.08.2022р. №241 (гриф), Журнал СБД від 24.02.2022р. №2 (гриф).

Згідно з розрахунковими листами за грудень 2022р. та січень 2023р. позивачу у грудні 2022р. на підставі наказу від 26.12.2022р. №4613-ОС виплачено додаткову винагороду 30000 АТ у розмірі - 30000 грн. за 31 день грудня 2022р.; а в січні 2023р. на підставі наказу від 08.01.2023р. №013-ОС виплачено додаткову винагороду 70000 АТ у розмірі - 20322,58 грн. за 9 днів грудня 2022р.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2023р. №56-ОС «Про виплату додаткової винагороди», наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі - 30000 грн. за період з 01.01.2023р. по 31.01.2023р. включно військовослужбовцям згідно з Додатком 1.

Під порядковим номером 1027 Списку військовослужбовців за вказаним Додатком, на виплату додаткової винагороди у розмірі - 30000 грн. за січень 2023р. (Додаток 1 до наказу від 26.12.2022р. за №4613-ОС), зазначено капітана ОСОБА_1 , період проходження служби, а саме: з 01.01.2023р. 31.01.2023р., кількість діб - 23р., сума - 30000 грн.

Згідно з розрахунковим листом за лютий 2023р., позивачу у січні 2023р. на підставі наказу від 03.02.2023р. №56-ОС виплачено додаткову винагороду 30000 АТ у розмірі - 30000 грн за 31 день січня 2023р.; а додаткова винагорода 70000 АТ за січень 2023р. - не нарахована та невиплачена.

Не погоджуючись з вищезазначеним, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 17 Конституції України регламентовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

При цьому, у відповідності до п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002р. за №5-рп/2002, служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Так, ч.5 ст.17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Ці положення, як зазначив у цьому рішенні Конституційний Суд України, поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України тощо.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.

За приписами ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, дія якого, в силу приписів ч.1 ст.3, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У ч.2 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.1 та 2 ч.4 ст.9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

Як передбачено у ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом ст.16 Закону №389-VIII, за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені у відповідності до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням та здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003р. №661-IV, на Держприкордонслужбу покладаються завдання стосовно забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Статтею 2 Закону №661-IV передбачено основні функції Держприкордонслужби, зокрема, такі як: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; охорона суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цій зоні інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної і оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність»; участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом, а також припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), організованих груп і злочинних організацій, що порушили порядок перетинання державного кордону України; координація діяльності військових формувань та відповідних правоохоронних органів, пов`язаної із захистом державного кордону та пропуску до тимчасово окупованої території і з неї, а також діяльності державних органів, що здійснюють різні види контролю при перетинанні державного кордону України та пропуску до тимчасово окупованої території і з неї або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон України та в контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Виконання даних функцій є оперативно-службовою діяльністю Держприкордонслужби (ч.2 ст.2 Закону №661-IV).

За ч.1 ст.6 Закону №661-IV, Держприкордонслужба є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, що складається з загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з п.п.3 та 4 ст.19 Закону №661-IV, на Держприкордонслужба відповідно до визначених законом завдань покладаються: участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Відповідач входить до структури Держприкордонслужби, а тому починаючи з 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. здійснює передбачені Законом №389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. №1932-XII, військові формування - це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями та призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.12 Закону №1932-XII, участь в обороні держави разом з Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. за №64 та №69, 28.02.2022р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168.

За правилами п.1 Постанови №168 (в редакції постанови від 08.10.2022р. №1146, яка застосовувалася з 01.09.2022р. по 20.01.2023р.) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Так, особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 в абз.1 п.1 Постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць».

При цьому, у постанові від 06.04.2023р. у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди, а саме «до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 грн. щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, а визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Таким чином, на підставі аналізу наведених норм чинного законодавства України можна дійти висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. на місяць є складовою грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовців Держприкордонслужби, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі останніх у бойових діях, а також забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Водночас реалізація зазначених приписів Постанови №168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених в абз.1 п.1 вказаної Постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, враховуючи, що «Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби» (затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018р. №558) не врегульовувала цих питань.

Також, про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств та державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, що передбачені Постановою №168, вказано і в п.2-1 цієї Постанови, доповненому у відповідності до Постанови №793.

На виконання вимог Постанови №168 та з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Держприкордонслужби, додаткової винагороди та підвищення рівня їх соціального захисту Адміністрацією Держприкордонслужби було прийнято, зокрема, наказ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168» від 30.07.2022р. №392-/0/81-22-АГ, застосовується з 01.08.2022р., наказ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168» від 09.12.2022р. №628/0/81-22-АГ, який набирає чинності та застосовується з 01.12.2022р. (цей наказ застосовувався за період грудень 2022р. - січень 2023р.).

Зазначені накази №392-/0/81-22-АГ та №628/0/81-22-АГ Адміністрації Держприкордонслужби видано на реалізацію п.2-1 Постанови №168 та, відповідно, з метою врегулювання порядку і умов здійснення виплат військовослужбовцям Держприкордонслужби додаткової винагороди під час дії воєнного стану, про що зазначено в преамбулах вказаних наказів.

Дійсно, з огляду на положення ч.3 ст.117 Конституції України, Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992р. №493 і «Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731), можна стверджувати, що подібні накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації Міністерством юстиції України, оскільки містять положення, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації.

Тобто, Адміністрацією Держприкордонслужби недотримано зазначених вимог законодавства при прийнятті наказів, зокрема, за №392-/0/81-22-АГ, №628/0/81-22-АГ , які не пройшли державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку.

Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог судова колегія враховує обставини фактичного виконання протягом 2022р., в тому числі й у спірний період, органами Держприкордонслужби наказів Адміністрації Держприкордонслужби №392-/0/81-22-АГ, №628/0/81-22-АГ, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених п.1 Постанови №168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.

У спірний період виключно зазначені накази Адміністрації Держприкордонслужби визначали механізм реалізації Постанови КМУ №168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби під час дії воєнного стану, адже наказ Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби» від 26.01.2023р. №36, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №196/39252, набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовувався з 01.02.2023р., тобто не підлягав ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин.

У свою чергу, варто звернути увагу на те, що «Інструкція про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016р. №188), була прийнята на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20.01.2016р. №18, що передбачала виплату військовослужбовцям винагороди в порядку і розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів, за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду.

Отже, Інструкція №188 визначала порядок та розміри виплати конкретно тієї винагороди, яка була встановлена Постановою КМУ №18.

До того ж, документування у спірний період органами Держприкордонслужби безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях і заходах (фіксація) та фактична виплата їм додаткової винагороди до 100000 грн. відповідно до приписів наказів Адміністрації Держприкордонслужби №392-/0/81-22-АГ та №628/0/81-22-АГ унеможливлює застосування іншого механізму реалізації Постанови №168 до правовідносин, що вже відбулися.

За відсутності цих відомчих нормативно-правових актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.

Таким чином, відповідаючи на поставлені перед судом апеляційної інстанції питання, колегія суддів дійшла висновку, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби, що передбачена Постановою №168, у спірний період підлягають Накази №392-/0/81-22-АГ та №628/0/81-22-АГ.

Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові 21.12.2023р. у справі №200/193/23.

Накази №392-/0/81-22-АГ, №628/0/81-22-АГ щодо впорядкування виплати спірної додаткової винагороди залишаються чинними та, щонайменше, протягом відповідного періоду регулювали ті питання, які необхідні для належного виконання п.1 Постанови № 168.

Пам`ятаючи також про те, що Держприкордонслужба є правоохоронним органом спеціального призначення і виконує свої завдання в умовах дії воєнного стану, колегія суддів не має підстав заперечити обов`язковість дотримання вимог вказаних вище Наказів, які націлені насамперед на те, щоб розкрити зміст п.1 Постанови №168 (з уваги на функції Держприкордонслужби) та організувати порядок їх виконання/реалізації, позаяк йдеться про військовослужбовців та публічні кошти.

З наведених вище міркувань, колегія суддів дійшла висновку, що протягом спірного періоду командування Військової частини НОМЕР_1 діяло правомірно, коли у свій діяльності та в умовах дії воєнного стану дотримувалося затверджених Наказом №392-/0/81-22-АГ і №628/0/81-22-АГ вимог, а також діяло відповідним чином. У контексті цього спору, це означає, що відповідача мав би пов`язувати виплату цієї винагороди у розмірі до 100000 грн. з виконанням військовослужбовцем (позивачем) завдань, які і були перелічені у Наказах №392-/0/81-22-АГ та №628/0/81-22-АГ .

Звертаючи увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові 21.12.2023р. у справі №200/193/23, колегія суддів наголошує, що п.2 Наказу №392-/0/81-22-АГ передбачав вичерпний перелік бойових дій і заходів, визначених у п.1 Постанови №168, виконання яких у відповідні дні давало військовослужбовцю право на збільшення спірної додаткової винагороди до 100000 грн., пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Підпунктом 7 п.2 вказаного Наказу до таких заходів віднесено виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або ж наступу, контрнаступу (контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

За п.4 Наказу №392-/0/81-22-АГ, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених п.2 цього Наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у наступних документах: 1) бойового наказу (бойового розпорядження); 2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового та навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; 3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

З 01.12.2022р. був уведений в дію Наказ №628/0/81-22-АГ, в якому був дещо змінений перелік бойових дій і заходів, передбачених п.1 Постанови №168, проте залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців (у тому числі, відряджених) у таких бойових діях або заходах.

Як передбачено у п.2 Наказу №628/0/81-22-АГ, до безпосередньої участі у бойових діях або ж заходах належить також виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення, а також знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником.

Таким чином, на період дії воєнного стану додаткова винагорода військовослужбовцю Держприкордонслужби збільшується до 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі, а також стримуванні збройної агресії, який перебуває безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів: вогневий контакт з противником, вогневі ураження противником території, на якій здійснюються бойові дії, пошук та виявлення диверсійно-розвідувальних груп в умовах безпосереднього зіткнення.

При цьому, варто звернути увагу на те, що передбачений п.п.4 та 5 Наказу №392-/0/81-22-АГ (п.п.3 та 7 Наказу №628/0/81-22-АГ) перелік документів, що в сукупності підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях чи заходах, у тому числі довідка (список), складена керівником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії, про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях чи заходах, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі, майже повністю дублює відповідний перелік документів, визначений у п.3 розділу IV Інструкції №188.

У свою чергу, позивач не пов`язував невиплату йому збільшеної суми додаткової винагороди за грудень 2022р. та за січень 2023р. зі зміною порядку чи умов виплати такої винагороди та не посилався на те, що відповідач протиправно не взяв до уваги певні документи або інші докази, які підтверджували його безпосередню участь у бойових діях та заходах, передбачених п.1 Постанови №168, або ж вимагав надати інші документи, які не були підставою для виплати йому збільшеної суми додаткової винагороди за попередній період.

За «Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022р.» (затв. наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. за №75, у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 15.12.2022р. за №297), територіальні громади Донецької та Луганської областей є територіальними громадами, які розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або ж які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

У відповідності до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (затв. наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. за №309), територіальні громади Донецької та Луганської областей віднесені до територій, на яких ведуться (велись) бойові дії (територій можливих бойових дій).

Рапортом від 01.01.2023р., зареєстрованим 02.01.2023р. за вх.№27р, заступник начальника загону 3 оперативно-розшукової діяльності начальник головного оперативно-розшукового відділу прикордонного загону полковник ОСОБА_4 клопотав перед начальником 3 прикордонного загону ім. Героя України ОСОБА_5 полковником ОСОБА_6 про виплату додаткової винагороди за час виконання завдань в бойових умовах (на час воєнного стану) особовому складу головного оперативно-розшукового відділу, що залучався до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розмірі 70000 грн. на одного військовослужбовця пропорційно кількості діб проходження служби та виконання завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій у грудні 2022р., зокрема, капітану ОСОБА_1 , який гідний винагороди у розмірі 70000 грн. за період проходження служби з 01.12.2022р. по 31.12.2022р., кількість діб 31 доба (порядковий номер у списку 54).

Витягами з бойових розпоряджень начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ім. Героя України ОСОБА_5 за період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. включно підтверджується, що капітан ОСОБА_1 щоденно включався до складу груп військовослужбовців, які здійснювали заходи з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведення рейдових дій, опитування місцевих жителів, здійснення подвірних обходів, перевірки місцевості, обстеження місць можливого переховування ДРГ та радикально налаштованих громадян України, які можливо причетні (надають допомогу) до НЗФ.

При цьому, за змістом розділу ІІ Облік ведення бойових дій Журналу службово-бойових дій НОМЕР_2 прикордонного загону ім. Героя України полковника ОСОБА_5 від 24.02.2022р. за №2-ДСК, 03.12.2022р., 04.12.2022р., 06.12.2022р., 10.12.2022р., 13.12.2022р., 17.12.2022р., 22.12.2022р., 25.12.2022р., 31.12.2022р. відбувалися бойові дії/вогневі ураження в місцях дислокації військової частини, де проходить службу позивач.

Рапортом від 31.01.2023р., зареєстрованим 03.02.2023р. за вх.№1821р, заступник начальника загону 3 оперативно-розшукової діяльності начальник головного оперативно-розшукового відділу прикордонного загону полковник ОСОБА_4 клопотав перед начальником 3 прикордонного загону ім. Героя України ОСОБА_5 полковником ОСОБА_6 про виплату додаткової винагороди за час виконання завдань в бойових умовах (на час воєнного стану) особовому складу головного оперативно-розшукового відділу, що залучався до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розмірі 70000 грн. на одного військовослужбовця пропорційно кількості діб проходження служби та виконання завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій у січні 2023р., зокрема, капітану ОСОБА_1 , який гідний винагороди у розмірі 70000 грн. за період проходження служби з 01.01.2023р. по 31.01.2023р., кількість діб 31 (порядковий номер у списку 53).

Витягами з бойових розпоряджень начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ім. Героя України ОСОБА_5 за період з 01.01.2023р. по 31.01.2023р. включно підтверджується, що капітан ОСОБА_1 щоденно включався до складу груп військовослужбовців, які здійснювали заходи з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведення рейдових дій, опитування місцевих жителів, здійснення подвірних обходів, перевірки місцевості, обстеження місць можливого переховування ДРГ та радикально налаштованих громадян України, які можливо причетні (надають допомогу) до НЗФ.

Аналізом бойових розпоряджень на виконання завдань позивачем за період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. та з 01.01.2023р. по 31.01.2023р. встановлено, що позивача включено в склад групи, яка здійснювала заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведення рейдових дій, опитування місцевих жителів, здійснення подвірних обходів, перевірки місцевості, обстеження місць можливого переховування ДРГ та радикально налаштованих громадян України, які можливо причетні (надають допомогу) до НЗФ на службовому автомобілі.

Водночас, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів безпосередньої участі капітана ОСОБА_1 у бойових діях: виконання бойових завдань в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту з противником; ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.

При цьому, суд зазначає, що лише сам факт виконання позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. та з 01.01.2023р. по 31.01.2023р. включно, здійснюючи заходи на службовому автомобілі в період дії воєнного стану в Україні, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн., яка передбачена п.1 Постанови №168.

Судова колегія не приймає доводи позивача, що підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях є бойові накази (розпорядження), оскільки сама по собі видача цього бойового наказу (розпорядження) не є безумовним доказом виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах.

З наданих розрахункових листів встановлено, що за грудень 2022р. (в січні 2023р.) відповідач нарахував та виплатив позивачу додаткову винагороду збільшену до 100000 грн. за 9 днів у розмірі 20322,58 грн., тобто пропорційно дням вогневого ураження або ж безпосереднього зіткнення з противником, яке зафіксоване в Журналі бойових дій за 03.12.2022р., 04.12.2022р., 06.12.2022р., 10.12.2022р., 13.12.2022р., 17.12.2022р., 22.12.2022р., 25.12.2022р. та 31.12.2022р..

Отже, колегією суддів встановлено, що відповідач в повному обсязі здійснив нарахування та виплату позивачу додаткову винагороду збільшену до 100000 грн. за грудень 2022р. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Більше того, слід звернути увагу на те, що подібної правової позиції дотримується і Перший апеляційний адміністративний суд у своїх постановах від 05.09.2023р. у справі №360/227/23, від 05.09.2023р. у справі №360/278/23, від 05.09.2023р. у справі №360/241/23 та інших, ухвалених за аналогічних обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у повній мірі знайшли своє підтвердження.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін у справі, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі,

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року - скасувати та прийняти нове, який у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 09.01.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко