Справа № 160/27238/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача. Зазначає, що період його роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року не враховано з формальних підстав, при цьому працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки.
28 листопада 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що в трудовій книжці позивача щодо періоду роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року в наявності виправлення в даті наказу про звільнення, в свою чергу уточнюючу довідку позивачем не надано. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
19 грудня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач акцентує увагу на тому, що у відзиві відповідач змінив підставу для відмови у зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача з наявності виправлення на твердження про вчинення запису про звільнення не в день звільнення. Повторює доводи позовної заяви.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В трудовій книжці позивача від 05.08.1986 року НОМЕР_2 в наявності наступні записи:
1) 01.08.1986 прийнятий на посаду головного лікаря Черніченської лікарської амбулаторії;
2) 22.02.1989 дозволено сумісництво на 0,5 ставки лікаря невропатолога;
3) 15.11.1989 звільнено із зайнятої посади за власним бажанням згідно ст. 31 Кодексу законів про працю РСФСР (наказ від 27.10.1989 року №44).
При цьому при зазначенні місяця наказу наявне виправлення.
Листом від 06.09.2023 року №357335 відповідач повідомив, що до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення, зарахування стажу можливе лише при надання відповідних документів або в судовому порядку, при цьому листування з російською федерацією наразі припинено, в зв`язку з чим зробити відповідні запити не можливо.
Згідно форми РС-право, яка міститься в пенсійній справі позивача, вказаний період роботи не зараховано до його стажу.
Не погодившись з такою правовою поведінкою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06.09.1973 року №656 затверджено постанову «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Порядок №656).
Порядок №656 містить наступні положення:
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться усім робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (п. 1 Порядку №656).
Заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації у присутності працівника. Відомості про працівника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою (п. 5 Порядку №656).
З кожним записом, що вноситься до трудової книжки (вкладиш), призначення, переміщення та звільнення адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (п. 7 Порядку №656).
Трудові книжки зберігаються в адміністрації підприємства, установи, організації як бланки суворої звітності, а при звільненні робітника чи службовця видаються йому руки (п. 11 Порядку №656).
При звільненні робітника чи службовця всі записи про роботі, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою (п. 13 Порядку №656).
Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 18 Порядку №656).
Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162)
Згідно п. 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій*, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати.
У трудову книжку вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;
відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Стягнення до трудової книжки не записуються.
Пунктом 2.3. Інструкції №172 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження).
Основним правовим питанням в цій справі є правові наслідки відсутності на першій сторінці трудової книжки позивача чіткої печатки підприємства та виправлення щодо дати заповнення трудової книжки. З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №307/541/17.
Вищевикладені правові висновки є актуальними і для юридичної ситуації позивача, оскільки попри відмінність правових актів, які регулювали спірні правовідносини, юридичний зміст таких актів є тотожним фактичне ведення трудових книжок, а також відповідальність за таке ведення покладається на роботодавця, а не працівника.
Суд зазначає, що в цій справі необґрунтованим є позбавлення права позивача на зарахування до його стажу періоду його роботи з огляду на наявне виправлення в наказі про звільнення (запис №3), оскільки в цілому цей період роботи є підтвердженим, спірною є лише дата наказу про звільнення, а не факт роботи як такий, не висловив сумнівів в зайнятості позивача як такій і сам відповідач, не навів відповідного обґрунтування.
Так, наявне виправлення свідчить про те, що позивача було звільнено або 27.10.1989 року, або 27.11.1989 року, однак періоди роботи визначені однозначно (по 15.11.1989 року). Відповідно, незалежно від дати наказу зайнятість позивача у спірний період є підтвердженою. При цьому за обставин цієї справи очевидним є неможливість звільнення працівника за його бажанням з 15.11.1989 року наказом від 27.11.1989 року, в зв`язку з чим виправлення має характер очевидної описки, що є окремою підставою для ігнорування такої описки при вирішенні питання про право позивача на зарахування спірного періоду до його стажу. Також на це вказує і та обставина, що наступний запис в трудовій книжці позивача здійснено вже на іншому підприємстві 24.11.1989 року.
Отже, відповідач діяв не обґрунтовано, не зарахувавши спірний період роботи позивача до його страхового стажу. Оскільки відповідач вже використав можливість надати власну правову оцінку підтвердженню стажу позивача в цій частині, а судом така оцінка визнається протиправною, у відповідача не існує іншого варіанту правомірною поведінки, окрім зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача та перерахунку пенсії позивача з урахуванням такого стажу, в зв`язку з чим втручання в дискреційні повноваження відповідача відсутнє.
Право позивача порушено починаючи з дати призначення пенсії, в зв`язку з чим з такої дати має бути поновлено. Згідно листа відповідача від 06.09.2023 року позивач перебуває на обліку з 19.03.2023 року, цю ж дату вказано і позивачем у тексті позовної заяви.
Оскільки відповідачем в цій справі фактично вчинено не дії щодо невстановлення щомісячної доплати до пенсії, а надано відмову на заяву позивача, що є індивідуально-правовим актом, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд також зауважує, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 05.10.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 08 січня 2024 року.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року, викладену в листі від 06.09.2023 року №357335.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року та провести ОСОБА_1 з 19.03.2023 року перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи з 01.08.1986 року по 15.11.1989 року.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко