Справа № 400/13304/23
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р. № 400/13304/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. зв порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,м. Миколаїв,54001,

про:визнання протиправною та скасування вимоги від 18.02.2021 року № Ф-73210-17-у; зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу від 18.02.2021 року № Ф-73210-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37778,74 грн.

Позивач зазначає, що 16.08.2023 Позивач через представника позивач дізнався про наявність виконавчого провадження за вимогою Головного управління ДПС у Миколаївській

області (надалі - відповідач) про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 № Ф-73210- 17 на суму 37788,74грн. Підтвердив, що позивач в період з 23.12.2009 по 07.02.2022 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, але підприємницьку діяльність не здійснював, перебував в трудових відносинах, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів. В ці періоди, як зазначено у позові, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача сплачував роботодавець. На думку позивача, оскаржувана вимога є протиправною, так як прийнята без врахування принципу щодо недопущення подвійного оподаткування.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечується і зазначив, що позивач з 22.12.2009 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, але з 01 січня 2017 року єдиний соціальний внесок не сплачував. Підприємницька діяльність позивача була припинена лише 07 лютого 2022 року. Відповідно до інтегрованої картки платника, який знаходиться на загальній системі оподаткування, за позивачем за спірний період обліковується недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37778,74 грн.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформаційної бази даних відповідача, 23.12.2009 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік в органах доходів і зборів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 07.02.2022 року позивач припинив підприємницьку діяльність за рішенням.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника існують такі нарахування:

Нараховано за 2017 рік - 09.02.2018 р. - 8 448,00 грн.

Нараховано за І кв. 2018р. - 19.04.2018 р. - 2 457,18 грн.

Нараховано за ІІ кв. 2018р. - 19.07.2018 р. - 2 457,18 грн.

Нараховано за ІІІ кв. 2018р.- 19.10.2018 р. - 2 457,18 грн.

Нараховано за IV кв. 2018р.- 21.01.2019 р. - 2 457,18 грн.

Нараховано за I кв. 2019р.- 19.04.2019 р. - 2 754,18 грн.

Нараховано за II кв. 2019р. - 19.07.2019 р. - 2 754,18 грн.

Нараховано за III кв. 2019р. - 21.10.2019 р. - 2 754,18 грн.

Нараховано за IV кв. 2019р. - 20.01.2020 р. - 2 754,18 грн.

Нараховано за І кв. 2020 - 21.04.2020 р. - 2 078,12 грн.

Нараховано за ІІ кв. 2020 - 20.07.2020 - 1 039,06 грн.

Нараховано за ІІІ кв. 2020 - 19.10.2020 - 3 178,12 грн.

Нараховано за ІV кв. 2020 - 19.01.2021 - 2 200,00 грн.

На підставі цих даних, 18.02.2021 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73210-17 щодо сплати єдиного соціального внеску в сумі 37788,74 грн., яка була направлена позивачеві за адресою зазначеній в ЄДРПОУ та повернута у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Не погодившись з цією вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи наведене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн., про що виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 року №Ф-73210-17.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, за позивачем станом на час розгляду справи за даними відповідача обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску на загальну суму 37788,74 грн., як недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка складається з суми боргу, яка нарахована відповідачем як мінімальний внесок за період з 2017 року по 2020 рік.

У позовній заяві позивач посилається на те, що він працював у 2014 році в ТОВ «Очерет», у 2015-2017р.р. в КЖЕП №24, у 2018 р. в ТОВ «АДРЕМ-КОМ», у 2019-2022 року в ТОВ «СЦ Металург» і весь цей період за нього роботодавцями сплачувалися внески ЄСВ, що підтверджується довідкою форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 .

Як встановлено судом під час розгляду справи, з моменту працевлаштування до припинення підприємницької діяльності позивач, як фізична особа-підприємець діяльність не здійснював і не отримував доходу від такої діяльності, а її роботодавцем виконувались всі вимоги щодо нарахування та своєчасності сплати ЄСВ за вказаний період.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб підприємців.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом під час розгляду справи, з моменту працевлаштування до припинення підприємницької діяльності позивач, як фізична особа-підприємець діяльність не здійснювала і не отримувала доходу від такої діяльності, а її роботодавцем виконувались всі вимоги щодо нарахування та своєчасності сплати ЄСВ за вказаний період.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також відсутність доказів правомірності прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 №Ф-73210-17, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання видалити з інтегрованої картки платника податку дані про наявність у позивача боргу з єдиного соціального внеску є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 1073,60 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 262 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,м. Миколаїв,54001, ідентифікаційний код 44104027) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській від 18.02.2021 року № Ф-73210-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37778,74 грн.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна. 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 44104027) видалити з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 37788,74 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 44104027) судовий збір у сумі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржено до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. С. Брагар