Справа № 200/6628/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

10 січня 2024 р. справа № 200/6628/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про: 1) визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області з приводу припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.09.2022р.; 2) зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області поновити нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 з 01.09.2022р.; 3) зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.09.2022р. по день поновлення такої виплати на рахунок у АТ "Державний ощадний банк України"; 4) допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць, -

встановив:

В оформленні позову виявлений недолік у вигляді відсутності доказів достатності підстав для визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду (ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, п.5 ч.1 ст.171 КАС України).

Так, строк звернення до суду у спірних правовідносинах встановлений ч.2 ст.122 КАС України, складає 6 місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушене право або повинна була дізнатися про порушене право.

Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.

Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та обєктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21).

Докази існування цих обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обовязків.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

При цьому суд зважає, що за правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного суду від 14.09.2023р. у справі №520/12477/22: 1) поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; 2) Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.; 3) Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.; 4) Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Також суд зважає, що у силу правової позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 "Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.".

Оскільки заявлена позивачем вимога стосується спонукання суб"єкта владних повноважень до поновлення нарахування страхових виплат з 01.09.2022р., то суд вважає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України на спірні правовідносини підлягає поширенню правовий висновок постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, де указано, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Відтак, з календарної дати неотримання платежу із страхових виплат за вересень 2022р. (тобто не пізніше за настання 31.10.2022р.) заявник не міг бути необізнаним із вчиненням суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу припинення страхових виплат.

З"ясування причин вчинення такого управлінського волевиявлення та звернення за професійною правничою допомогою адвоката (лише 13.11.2023р.) об"єктивно не здатні створити моменту початку перебігу строку на звернення до суду, позаяк є суто формуванням власної правової позиції учасника суспільних відносин стосовно реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень та моментом початку процедури реального захисту власних прав (інтересів).

У поданому позові представник позивача визнає обставини вибуття заявника до тимчасово неконтрольованої органами державної влади України та захопленої ворогом території України, але не зазначає про втрату заявником свободи пересування або відсутності фізичної змоги вчасного звернення за отриманням професійної правничої допомоги адвоката.

Водночас із цим, у поданій до суду заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду представник позивача як на поважні причини посилається на обставини: знаходження позивача на території населеного пункту Горлівка Донецької області, наслідки введення карантину у зв"язку із хворобою Covid-19, закриття КПВВ на пунктах пропуску із сторони тимчасово окупованої території України, початок повномасштабної збройної військової агресії Російської Федерації проти України.

Суд зауважує, що кожна із цих обставин окремо та сукупність цих обставин дійсно може бути кваліфіковано у якості поважної причини пропуску строку на звернення до суду, але виключно у разі підтвердження належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між окресленими вище факторами та фізичною нездатністю заявника вчинити процесуальну дію з приводу подачі позову.

Між тим, наразі матеріали позову таких доказів не містять, а викладені у позові доводи мають суперечливий (аж до взаємовиключного) характер, позаяк довід про знаходження заявника на території міста Горлівка Донецької області, по-перше, не підтверджений взагалі будь-якими документами, а по-друге, не узгоджується із виникненням у громадянина 13.11.2023р. фізичної можливості укладення правочину з приводу надання професійної правничої допомоги.

Довід заявника про наслідки введення карантину у зв"язку із хворобою Covid-19, закриття КПВВ на пунктах пропуску із сторони тимчасово окупованої території України не узгоджується із доводом про вільне та безперешкодне пересування заявника з місця реєстрації внутрішньо переміщеної особи до населеного пункту Горлівка як раз під час дії наслідків введення карантину у зв"язку із хворобою Covid-19, закриття КПВВ на пунктах пропуску із сторони тимчасово окупованої території України.

Відтак, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду доводи не можуть бути визнані достатніми та переконливими поважними причинами пропуску строку на звернення до суду.

Отже, позов поданий поза межами строку звернення до суду без достатніх доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, що є порушенням ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.

Окрім того, позов має недолік у вигляді відсутності повноважень представника заявника на представництво інтересів позивача у Харківському окружному адміністративному суді.

Оскільки цей недолік фізично виник унаслідок прийняття ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2023р. у справі №200/6628/23, то суд визначаючи межу між неприпустимістю надмірного формалізму та неприпустимістю надмірної гнучкості не знаходить підстав для застосування наразі п.3 ч.4 ст.169 КАС України і повернення позову без надання позивачу можливості виправити цей недолік у спосіб подання доказів існування повноважень на представництво інтересів позивача у Харківському окружному адміністративному суді.

Викладене зумовлює залишення позову без руху відповідно до ч.1 ст.169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 257, 262, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ухвалив:

1.Викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 17.11.2023р. доводи - визнати недостатніми підставами для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 17.11.2023р. - залишити без задоволення.

2.Позов - залишити без руху.

3.Надати час для усунення недоліків - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

4.Встановити способом усунення недоліків подання до суду: юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини; доказів наявності у представника позивача повноважень на представництво інтересів позивача у Харківському окружному адміністративному суді.

5.Роз`яснити, що невиправлення недоліків в оформлення позову зумовлює повернення позову.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко