Справа № 440/9054/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 р. Справа № 440/9054/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/9054/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.09.2016 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018 включно у розмірі 63458,78 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 провадження в адміністративній справі №440/9054/23 закрито.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.

Зазначає, що при розгляді справи № 420/9438/20 предметом розгляду була правильність обрання відповідачем базового місяця для виплати індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018. При цьому при розгляді справи не було визначено суму належної позивачу індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018, не розглядалась правильність розрахунку відповідачем виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення, дані вимоги не розглядались, не були предметом оцінки, оскільки під час розгляду справи № 420/9483/20 відповідачем ще не було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення. Отже, на думку апелянта, обставини у справах №440/9054/23 та №420/9483/20 є різними, що унеможливлює ототожнення адміністративних позовів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі позивача, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, спірну ухвалу без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 311, ст. 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи спірну ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку наявні підстави для закриття провадження у справі №440/9054/23, оскільки має місце спір між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і позов, заявлений з тих самих підстав, що й у справі №420/9483/20, за наслідком розгляду якої постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а тому необхідним є закрити провадження, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Верховний Суд, надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31 березня 2021 року у справі №240/6357/20, від 27 серпня 2021 року у справі №580/3966/20, від 15 грудня 2020 року у справі №804/5759/17, від 17 серпня 2022 року у справі №520/9008/2020, зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові, яка застосовується Верховним Судом при перегляді судових рішень, якими закрито провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 9 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що у цьому випадку наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки у цій справі має місце спір між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і позов, заявлений з тих самих підстав, що й у справі №420/9483/20, за наслідком розгляду якої постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Згідно пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

Так, позивач у вересні 2020 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 01.09.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового) місяця в період з 02.09.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 01.09.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 01.09.2019 включно в сумі 133573,56 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового) місяця в період з 02.09.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 01.09.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2003 №1078.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 09.02.2021 у справі №420/9483/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково:

визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018 з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - березень 2018 року;

зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018 з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - березень 2018 року, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

в іншій частині позовних вимог - відмовив.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №420/9483/20 задоволено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Зі змісту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 вбачається, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/9483/20 виходив з того, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008, а отже січень 2008 року є базовим для нарахування індексації грошового забезпечення. На цій підставі суд дійшов висновку, що застосування відповідачем у якості базового місяця для нарахування індексації за період з 02.09.2016 по 28.02.2018 - січня 2016 року є безпідставним.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.06.2021 дійшов висновку про неможливість застосування для новоприйнятих з 01.12.2015 військовослужбовців індексу споживчих цін з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме - з січня 2008 року та зазначив, що з метою належного захисту прав новоприйнятого працівника в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 військовослужбовця на отримання індексації грошового забезпечення, обґрунтованим є обчислення індексу споживчих цін з місяця прийняття його на роботу, тобто з моменту виникнення права на отримання грошового забезпечення, що підлягає індексації.

Колегія суддів наголошує, що П`ятий апеляційний адміністративний суд констатував, що суд першої інстанції у рішенні від 09.02.2021 дійшов помилкового висновку щодо необхідності застосування січня 2008 року для обчислення індексації грошового забезпечення позивача з 02.09.2016 по 28.02.2018.

У позовній заяві у справі №440/9054/23 представник позивача в обґрунтування позовних вимог так само стверджував про необхідність застосування січня 2008 року у якості базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2018.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача долучив до позову копію листа військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2020 вих.№350/304/14/1530/пс, якою ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для перерахунку індексації грошового забезпечення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що цей лист надавався позивачем у ході розгляду судами справи №420/9483/20, про що свідчить зміст рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021.

Слід відмітити, що факт виокремлення позивачем частини позовних вимог, що були предметом розгляду у справі №420/9483/20 (виділення в окремий позов вимог про нарахування та виплату індексації за період з 02.09.2016 по 28.02.2018), а також самостійне обчислення представником позивача суми індексації грошового забезпечення за спірний період, не змінює предмет та підстави позову у цій справі, оскільки така сума ним обрахована з урахуванням січня 2008 року у якості базового місяця для здійснення відповідних розрахунків.

При цьому колегія суддів не враховує посилання позивача на практику Верховного Суду викладену у постанові від 28.06.2023 у справі №200/4258/22, оскільки у вказаній справі було вирішено питання про право позивача на нарахування і виплату індексації з 01.03.2018, а у справі №420/9483/20 П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.06.2021 дійшов висновку про неможливість застосування для новоприйнятих з 01.12.2015 військовослужбовців індексу споживчих цін з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме - з січня 2008 року та зазначив, що з метою належного захисту прав новоприйнятого працівника в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 військовослужбовця на отримання індексації грошового забезпечення, обґрунтованим є обчислення індексу споживчих цін з місяця прийняття його на роботу, тобто з моменту виникнення права на отримання грошового забезпечення, що підлягає індексації. Вищенаведене свідчить про їх нерелевантність спірним правовідносинам, які виникли у межах цієї справи.

Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просив суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 по 28.02.2019 з урахуванням січня 2008 року у якості базового місяця для здійснення розрахунків.

Позивач у позовній заяві в цій справі не посилається на будь-які інші, відмінні обставини, що свідчили б про виникнення між сторонами іншого спору, аніж той, за результатами якого суд ухвалив постанову у справі №420/9483/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені у межах розгляду цієї справи, вже були вирішені судовим рішенням у справі №420/9483/20, за наслідком розгляду якої постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в заяві аргументи заявника, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 по справі №440/9054/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк