Справа № 280/9178/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Справа № 280/9178/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення тридцять шостої позачергової сесії дев`ятого скликання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області №10 від 18.08.2023 про виконання судових рішень;

зобов`язати відповідача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення/передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :04:002:0181) для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення у відповідності до вимог частини 9 статті 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення тридцять шостої позачергової сесії дев`ятого скликання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області №10 від 18.08.2023 є необґрунтованим та протиправним, а відповідно підлягає скасуванню. Так, представник позивача зазначала, що позивач вчасно та до набрання чинності 07.04.2022 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 №2145-ІХ тричі звертався до відповідача із клопотання для затвердження проекту землеустрою, проте відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду у встановлені строки клопотань позивача. Представник позивача зазначає, що позивач мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на затвердження свого проекту землеустрою та отримання земельної ділянки у власність, проте відповідачем було проігноровано законні права та інтереси позивача.

Також, представник позивача вказував на те, що відповідачем порушено порядок прийняття рішення, оскільки на пленарному засіданні 18.08.2023 під час голосування приймали участь 11 депутатів, оскільки 1 з них голосував «проти», а другий «утримався», тому на засіданні хоча й були присутні 13 депутатів голосували для прийняття рішення 10 питання порядку денного лише 11, голова сільської ради не є депутатом, тому окрім підписання протоколу засідання порядку денного (ч.16 ст.46 Закону) згідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» не має повноваження голосувати під час пленарного засідання в якості депутата.

Крім того, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 станом на 08.11.2023 користується земельною ділянкою кадастровий номер :04:002:0181 та земельна ділянка була засіяна, тому навіть посилання відповідача в рішенні від 18.08.23 про набрання чинності нормативно-правового акту не заслуговує уваги, оскільки підпункт 5 пункту 27 розділу Х із змінами, внесеними згідно із Законом №2698-ІХ від 19.10.2022 передбачає, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Представник позивача зазначає, що положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням викладеного у позовній заяві та додаткових поясненнях, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався декілька разів та діє по теперішній час, при цьому запровадженні режиму воєнного стану доступ до Державного земельного кадастру та інших державних реєстрів було припинено. Відповідач зазначає, що запровадження воєнного стану та припинення доступу до Державного земельного кадастру унеможливлювало перевірку заяви ОСОБА_1 від 07.02.2022 та Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0181, на предмет їх відповідності вимогам закону та інформації в Державному земельному кадастрі для прийняття рішення за цією заявою.

Також, представник відповідача вказав на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-ІХ, що набрав чинності 07.04.2022, внесено зміни до Земельного кодексу України, Перехідні положення якого доповнені пунктами 27 та 28. Згідно підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Законом України від 19.10.2022 №2698-ІХ, що набрав чинності 19.11.2022, пункт 27 Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено другим реченням такого змісту: «Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом». Таким чином, на час прийняття Степненською сільською радою рішення від 18.08.2023 №10 «Про виконання судових рішень» діє встановлена Верховною Радою України заборона щодо передачі земельних ділянок державної, комунальної власності у приватну власність. Така заборона не поширюється на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. 18.08.2023 Степненська сільська рада, розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка надійшла до сільської ради 07.02.2022, та доданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, встановила, що на земельній ділянці, к.н. :04:002:0181, не розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що належать заявнику, та що земельна ділянки не передана заявнику у користування до набрання чинності Земельним кодексом України - 01.01.2002. У зв`язку з чим, Степненська сільська рада відмовила Позивачу у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у приватну власність, з посиланням на підпункт 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Також, представник відповідача вказував на те, що сесія сільської ради була повноважною для прийняття рішень відповідно до порядку денного, оскільки Враховуючи положення частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», мінімальна кількість депутатів Степненської сільської ради для проведення сесії та визнання її повноважною становить 12 депутатів. 18.08.2023 відбулась тридцять шоста позачергова сесія депутатів Степненської сільської ради, на якій зареєструвались та взяли участь у пленарному засіданні сесії ради 13 депутатів Степненської сільської ради. Відтак, сесія 18.08.2023 є повноважною згідно частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 3.1.7 Регламенту. Відповідно до приписів частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення Степненської сільської ради вважається прийнятим, якщо «за» рішення проголосувало не менше 12 осіб, які мають право голосу, та до цієї кількості осіб включається Степненський сільський голова (враховується його голос), якщо він бере участь у пленарному засіданні сільської ради. Як вбачається з протоколу сесії та результатів поіменного голосування, «за» прийняття рішення від 18.08.2023 №10 проголосували 11 депутатів Степненської сільської ради та Степненський сільський голова - разом 12 голосів «за». Відтак, рішення Степненської сільської ради від 18.08.2023 №10 «Про виконання судових рішень» прийнято відповідно до чинного законодавства. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2022 по справі №280/3484/22 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Степненської сільської ради Запорізького району Запорозької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язано Степненську сільську раду Запорізького району Запорозької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2022 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0181, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Степненської сільської ради від 18.08.2023 №10 «Про виконання судових рішень», на підставі підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0181, що розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства (пункт 1 Рішення).

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало посилання відповідача на положення підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Суд зазначає, що виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

-звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

-розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом встановлено, що відповідачем у спірних правовідносинах розглядалося саме питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, що фактично є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Також, судом встановлено, що під час прийняття спірного рішення відповідач в обґрунтування власної позиції посилався на положення підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд зазначає таке.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, як на дату прийняття спірного рішення відповідача так і на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року №2145-IX (далі - Закон №2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України.

Так, Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 7 квітня 2022 року.

З огляду на зміни, які внесені до ЗК України Законом №2145-IX, із 7 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Суд зазначає, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постановах від 27 січня 2023 року у справі №120/19319/21-а та від 23 червня 2023 року у справі №160/6214/21.

При цьому, відповідно до статті 19 Конституції України, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Суд зазначає, що чинне законодавство України яке регулює відносини у період воєнного стану не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про затвердження проектів землеустрою переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання та не звільняє від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин, відмова у затвердженні проекту землеустрою на підставі підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.

Під час ухвалення рішення у даній справі суд враховує правову позицію ВЕРХОВНОГО СУДУ, викладену у побідних правовідносинах у постанові суду від 03.08.2023 по справі №300/3771/22.

Щодо посилань представника позивача на те, що позивачем використовується спірна земельна ділянка та на даний час земельна ділянка ним засіяна, суд зазначає, що зазначені обставини жодним чином не впливають на заборону запроваджену підпунктом 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України, як і не свідчать про набуття будь-яких прав на зазначену земельну ділянку.

Посилання представника позивача на порушення відповідачем процедури прийняття рішення суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 12 статті 46 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Згідно частин другої, третьої статті 197 Виборчого кодексу України загальний склад (кількість депутатів) Степненської сільської ради складає 22 депутата.

Враховуючи положення частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», мінімальна кількість депутатів Степненської сільської ради для проведення сесії та визнання її повноважною становить 12 депутатів.

18.08.2023 відбулась тридцять шоста позачергова сесія депутатів Степненської сільської ради, на якій зареєструвались та взяли участь у пленарному засіданні сесії ради 13 депутатів Степненської сільської ради, а відповідно сесія є повноважною згідно частини дванадцятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, посилання представника позивача на те, що голос голови сільської ради не може бути врахований під час підрахунку голосів є безпідставними та такими, що не відповідають ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як вбачається з протоколу сесії та результатів поіменного голосування, «за» прийняття рішення від 18.08.2023 №10 проголосували 11 депутатів Степненської сільської ради та Степненський сільський голова - разом 12 голосів «за».

Відтак, рішення Степненської сільської ради від 18.08.2023 №10 «Про виконання судових рішень» прийнято відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с.Степне, вул.Першотравнева, буд.50, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова