Справа № 345/6605/23
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/6605/23
Провадження № 2-а/345/6/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, а саме просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1133280 від 20.12.2023 року, яка винесена інспектором відділення поліції №1 (м.Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Франків Богданом Івановичем за ч.1 ст.121-3 КУпАП про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн. та закрити провадження у справі.

Позов мотивує тим, що вищевказаною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 20.12.2023 року о 21.30год. в населеному пункті м. Жидачів по вул.С.Стрільців, 24 вона керувала транспортним засобом «Mitsubishi Space Star», д.н.з. НОМЕР_1 з неосвіченим заднім номером, чим порушила п/п «в» п. 2.9 ПДР.

Позивачка зазначає, що вона повідомила інспектору, що в неї було справна підсвітка номерів. Перед виїздом з м. Івано-Франківськ вона перевірила справність освітлення номерного знака, а також його чистоту, будь-яких несправностей нею виявлено не було і в селищі Бібрка інші інспектори поліції, в яких вона питала дорогу, бачили її автомобіль і у них не було зауважень до стану підсвітки номерів. Позивачка наголошує, що контролювати лампочку просто не представляється можливим, не можна робити регулярні зупинки, щоб перевірити чи справна підсвітка номерів. При цьому вона пояснювала інспектору, що в той день волонтерила і відвозила до Львова на вул. Конюшинну пакунки для військових на передову. Вулиця Конюшинна у Львові це суцільні ями і через поганий стан цієї дороги могли повідходити лампочки. Позивачка казала інспектору, що на найближчій заправці вона усуне це порушення. Водночас інспектор ніяк не відреагував на ці слова позивачки і почав оформляти постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Позивачка вважає дану постанову незаконною, оскільки інспектор не встановив ніяких інших доказів її вини, окрім своїх особистих, нічим не підкріплених обвинувачень. Крім того інспектор не дав позивачці змоги скористатися нормами 31.5 ПДР, який дозволяє, не переймаючись заміною ламп підсвітки, увімкнути аварійку та рухатися якомога коротшим шляхлом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. За таких обставин позивачка змушена звернутися та просить скасувати постанову серії ЕНА №1133280 від 20.12.2023 року.

Ухвалою суду від 28.12.2023 року відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали разом з копією позову була надіслана відповідачу в електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету 29.12.2023 року. Проте відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов. А тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, поданих стороною позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, 20.12.2023 року відносно позивачки інспектором відділення поліції №1 (м.Жидачів) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Франків Богданом Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА №1133280 від 20.12.2023 року за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн. (а.с.6). Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 20.12.2023 року о 21.30год. в м. Жидачів по вул.С.Стрільців,24 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mitsubishi Space Star», д.н.з. НОМЕР_1 з неосвіченим номерним знаком, чим порушила п.2.9.в ПДР.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121-3 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

В п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка фактично не заперечує, що вона у зазначені в постанові дату і час керувала транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Суд не бере до уваги покликання позивачки про те, що на момент початку руху вона ретельно перевірила належність роботи зовнішнього освітлення її транспортного засобу, зокрема заднього номерного знаку, який освітлювався, і під час руху вона не знала і не могла знати про можливу несправність, оскільки це не спростовує факту вчинення нею адміністративного правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності. Відсутність в діях позивачки прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, автоматично не свідчить про відсутність в її діях складу такого правопорушення, оскільки вина в цьому випадку може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

Стосовно посилання позивачки на приписи п. 31.5. ПДР України, у відповідності до яких визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 ПДР України, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України. Суд звертає увагу, що у п. 31.4 ПДР України, до якого відсилає норма п. 31.5 ПДР України, серед технічних несправностей і невідповідностей не передбачено несправності приладів освітлення номерного знаку. Отже, в даному випадку, факт відсутності освітлення заднього номерного знаку транспортного засобу в темну пору року, не дозволяв би позивачці продовжувати подальший рух на транспортному засобі.

Тому посилання позивачки на вказані норми є безпідставним та з огляду на обставини цієї справи не спростовують правомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідає вимогам закону та підстави для її скасування відсутні.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів позивачки), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 143, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.01.2024 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ