Справа № 160/20221/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-
10 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із врахуванням збільшених позовних вимог, в якому просять:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2022 року № 458 о/с (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023р. №463 о/с) «По особовому складу» в частині переведення підполковника поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 17.07.2023 року, звільнивши з посади заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023р. №298 о/с «По особовому складу», відповідно до якого призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023р.;
- поновити підполковник поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову зазначено, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 року № 458 о/с (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023р. № 463 о/с) «По особовому складу» та наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с «По особовому складу» є протиправними, грубо порушують трудові права позивача, а тому підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що спір виник у зв`язку з переведенням (переміщенням) позивача з посади заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17.07.2023 року, без його згоди на таке переведення. Позивач вважає, що переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо виключно за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області. Позивач вважає протиправними накази відповідачів та такими, що порушують його права, тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Крім того, 04 жовтня 2023 року на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції відповідач, зазначив, що підставами для переведення позивача з ГУНП в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду до ГУНП в Донецькій області та видання відповідних наказів, у тому числі спірних, є доповідна записка Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковника поліції Загороднього В.В від 14 липня 2023 року № 20/2821, лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року №1743/01/12-2023, та подання про призначення на посаду від 17.07.2023. Отже, позивача правомірно, за ініціативою керівників органів поліції, для більш ефективної служби, в інтересах служби в поліції під час дії воєнного стану, було переміщено у порядку переведення на рівнозначну посаду до іншого органу поліції в іншій місцевості, на підставі положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі- Закон № 580-VIII) в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану", набрав чинності 01.05.2022 (далі - Закон № 2123-ІХ). Крім того, зазначили, що починаючи з 01 травня 2022 року (внесені до Закону №580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану») не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду в іншу місцевість. Відповідач звертає увагу суду, що з 01 травня 2022 року відсутні підстави для можливості субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських. Крім того, відповідач зазначив, що згідно наказу Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 «Про затвердження Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань» граничне спеціальне звання по посаді заступник начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції та старший дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції є - капітан поліції. Наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с підполковник поліції ОСОБА_1 призначений на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції, за якою наказом Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 передбачене граничне спеціальне звання капітан поліції. Крім того, слід звернути увагу на те, що позивачем ОСОБА_1 наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.07.2023 року №463 о/с не оскаржувався. Враховуючи викладене, вважаємо, що Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області жодних протиправних дій відносно позивача допущено не було.
Після відкриття провадження у справі, судом з`ясовано, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. ст. 160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:
- доказів сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
На виконання ухвали суду від 27 жовтня 2023 року позивачем ОСОБА_1 07.11.2023 року подано до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.
16 листопада 2023 року на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії відзиву на позовну заяву та конверту, які було направлено на адресу представника позивача та повернуто на адресу ГУНП.
23 листопада 2023 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Донецькій області на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що призначення позивача на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області. Законом України Про внесення змін до законів України Про Національну поліцію та Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2022 № 2123-ІХ (далі - Закон № 2123-ІХ) внесено зміни до Закону 580-VIII, зокрема, доповнено частину 8 ст. 65 абзацом другим наступного змісту: Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. При цьому стаття 65 Закону № 580-VIII не відокремлює випадки переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість. Звертаємо увагу суду, що у попередній редакції ч. 1 ст. 65 була викладена так: Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, винесених раніше. Така ж правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19 у подібних правовідносинах з урахуванням змін, унесених до спеціального Закону № 580-VIII Законом №2123-ІХ. З системного аналізу наведених релевантних у спірних правовідносинах норм матеріального права, зокрема і статті 65 Закону № 580-VIII, яка є прямо релевантною у спірних правовідносинах, висновується, що переміщення поліцейського за ініціативою прямих керівників або керівників інших органів поліції, які порушили питання про переміщення не вимагає згоди поліцейського при переміщенні в іншу місцевість. Отже, виходячи з аналізу викладеного в сукупності, посилання позивача на загальні положення КЗпП України є безпідставним, оскільки спірні правовідносини у повному обсязі чітко врегульовані нормами спеціального законодавства, яким є Закон № 580-VIII.
07 грудня 2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Щербини Є.М., надійшли письмові пояснення на відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в яких зазначено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с підполковник поліції ОСОБА_1 призначений на рівнозначну посаду - старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції, за якою Наказом поліції України від 14.12.2015 №142 передбачене граничне спеціальне звання капітан поліції, а у позивача спеціальне звання «підполковник» поліції. Згідно з наказом №458 о/с від 14.07.2023 року позивача переміщено «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби», однак про наявність для цього конкретних причин та мотивів рівнозначності нової посади в наказі не наведеною. Також звертаємо увагу суду, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2022 року № 458 о/с (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023р. №463 о/с) "По особовому складу" вказано, що Позивач не використав щорічно основну та додаткову оплачувані відпустки за 2022р та 2023р. Наказом № 458 о/с від 14.07.2023р позивача переміщено на посаду не тимчасово на період введення воєнного стану, а зазначено «для подальшого проходження служби», ГУНП в Дніпропетровській області повинні були надати право використати відпустки за 2022р. та за 2023 рік., що не було зроблено та не надано грошової компенсації. При переміщені позивача до ГУНП в Донецькій області грошові кошти за відпустки 2022р., 2023р. будуть нараховуватись Позивачу за посадовим окладом згідно нової посади, який є меншим ніж той який був в ГУНП Дніпропетровській області, або у майбутньому позивач вимушений буде звертатись до суду з витребуванням коштів за не використанні відпустки до Відповідача 1, що в свою чергу приведе до грошових затрат на правому допомогу та на сплату судового збору.
19 грудня 2023 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що представником позивача невірно трактовано норми Закону України Про Національну поліцію та Переліку № 142, адже граничне спеціальне звання за посадою - це встановлене обмеження, на період обіймання посади поліцейським, щодо присвоєння спеціального звання вище за визначене, а не вимога щодо наявності вже присвоєного спеціального звання при призначенні на посаду. Граничне спеціальне звання встановлюється за посадою, тобто, поліцейському не може бути присвоєне спеціальне звання вище ніж встановлене граничне за займаною ним посадою. Щодо тверджень представника позивача про те, що при здійсненні спірного переведення йому не було надано право на використання відпусток за 2022 та 2023 роки, та не надано компенсацію за невикористані дні відпусток, зазначаємо, що якщо у позивача наявні невикористані відпустки це свідчить тільки про те, що він не звертався за їх наданням. Чинним законодавством не встановлено обов`язку надання поліцейським відпусток у разі їх переведення. Крім того, зазначаємо, що ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 15.04.2023) визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. У зв`язку з вищевикладеним вважаємо, заперечення представника позивача, викладені у поясненнях, необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню повністю.
22 грудня 2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Щербини Є.М., надійшли письмові пояснення на пояснення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в яких зазначено, що у відповіді від 18.12.2023 року ГУНП в Дніпропетровській області зазначено: повідомляємо, що відповідно до розділу IV Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом Національної поліції України від 04.12.2015 року №142 (зі змінами) посада заступник начальника відділення поліції має граничне спеціальне звання «майор» поліції. Також інформуємо, що відповідно до Штатів Дніпровського районного управління поліції ГУНП, затверджених наказом Національної поліції України від 23.12.2020 року №1019, у відділенні поліції №10 існує слідче відділення. Як висновок підполковник ОСОБА_1 перебуваючи на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (де є слідче відділення) мав граничне спеціальне звання «майор» поліції а його призначили старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції де граничне спеціальне звання «капітан» поліції тобто призначили на посаду нижчу ніж та, на якій перебував позивач.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 26 лютого до 16 липня 2023 року працював заступником начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року № 463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року підполковника поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), звільнивши з посади заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції, на підставі доповідної записки від 14.07.2023 року № 20/2821 та листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року №1743/01/12-2023.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 (0114053), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліціїз 17 липня 2023 року, з посадовим окладом 2500 гривень та установити надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%.
Позивач, вважаючи вказані накази протиправними та такими, що грубо порушують його трудові права, а тому підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано положеннями Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII).
Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону № 580-VIII).
Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (ч. 9 ст. 65 Закону №580-VIII).
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження. Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення (ч.ч. 10-11 ст. 65 Закону № 580-VIII).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Спір у цій справі виник у зв`язку з переміщенням позивача з посади заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023.
Позивач зазначає, що згоди ГУНП в Дніпропетровській області на таке переміщення не давав.
З цього приводу суд зазначає, що серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону № 580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Судом встановлено, що до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, де було зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпеченні виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад. У зв`язку з чим, Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 %.
Суд при цьому враховує, що відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказу Національної поліції України від 04.12.2015 №142 за посадою «старший оперуповноважений», «старший дільничний офіцер поліції» передбачено граничне спеціальне звання "капітан поліції", тобто вказані посади є рівнозначними.
Таким чином, переведення позивача на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Водночас, суд зауважує, що позивач 17 липня 2023 подав рапорт начальнику головного управління Національної поліції в Донецькій області про те, що із запропонованою посадою старшого дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області згоден, тобто, позивач надав свою згоду про призначення його на вказану посаду у ГУНП в Донецькій області.
Щодо посилань позивача на застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства суд зазначає, що відповідно до статті 60 Закону №580 - проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
Так, за приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 року у справі № 620/3663/19.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що він був переміщений не на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області з посади яку займав раніше - заступник начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 580-VIII, посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме звання поліції.
Частиною 2 статті 80 Закону № 580-VIII встановлено, що граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.
Згідно з наказом Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 «Про затвердження Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань» граничне спеціальне звання по посаді заступник начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та старший дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області є капітан поліції.
Наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023р. №298 о/с підполковник поліції ОСОБА_1 призначений на рівнозначну посаду - старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції, за якою наказом Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 передбачене граничне спеціальне звання капітан поліції.
Тобто, переведення позивача відбулось в рамках рівнозначних посад.
За таких обставин, враховуючи, що переміщення позивача для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області викликано інтересами служби, а також обумовлено ініціативою керівників органу, на підтвердження чого відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відповідні докази, суд доходить висновку, що оскарженні накази Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с «По особовому складу» та Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с «По особовому складу» відповідно до якого підполковника поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023 прийняті відповідачами у спосіб, передбачений законодавством України.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді є похідною від вимог про скасування наказів, які визнанні судом правомірними, то в цій частині теж слід відмовити у задоволенні позовних вимог.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, у тому числі і аргументи учасників справи щодо прийняття спірних наказів, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева