Справа № 320/31043/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року м. Київ № 320/31043/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Горщар С.В.

від відповідача Прит С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати відмову Головного управління ДПС у м. Києві за заявою ОСОБА_1 від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020 протиправною;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти рішення про списання ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у задоволенні заяви про списання боргу, у порядку передбаченому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», при цьому, що позивачем було дотримано всі умови, передбачені Законом для списання вказаного боргу (недоїмки).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 01.11.2023.

01.11.2023 судом ухвалено відкласти розгляд справи на 09.01.2024.

До суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 перебував на податковому обліку за основним місцем обліку в ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДПС у м. Києві, як ФОП у період з 08.02.2008 до 10.03.2020 на обраній ним загальній системі оподаткування з 01.01.2012 по 10.03.2020. Станом на 30.04.2019, відповідно до даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу, за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн, тому, у результаті, засобами ІКС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 № Ф-16235-17 та направлено позивачу. Щодо відмови у списанні боргу (недоїмки) за заявою позивача, відповідач наголошує на тому, що Законом № 786 внесено зміни в Закон № 592, а саме, слова «день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» в усіх відмінках замінити цифрами і словами « 3 червня 2020 року». Отже, в Законі № 592 в шістьох нормах зазначено: 3 червня 2020 року. Ці норми стосуються стану на яку дату несплачені суми, за який період не сплачені суми, з якої дати подаються заяви, особливо щодо заяви державному реєстратору на закриття ФОП. Таким чином, фізичні особи-підприємці, що припинили свою підприємницьку діяльність до 03 червня 2020 року, не підпадають під дію Закону України від 13.05.2020 № 592- IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Керуючись Законами № 592 та № 786, Головне управління ДПС у м. Києві відмовило ОСОБА_1 у списанні заборгованості по єдиному соціального внеску у період з 01.01.2017 по 12.06.2020, як фізичній особі-підприємцю на загальній системі оподаткування, що припинив свою діяльність до 03.06.2020.

У свою чергу до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив.

В ході судового розгляду 09.01.2024 представник позивача підтримав доводи позовної заяви та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05.02.2008 по 10.03.2020 та перебував на загальній системі оподаткування.

Головним управлінням ДПС у м. Києві у зв`язку з недоїмкою з єдиного внеску винесено стосовно позивача вимогу про сплату недоїмки (боргу) від 14.05.2019 № Ф-16235-17.

Позивач зазначає, що, фактично, позивач діяльність, як фізична особа-підприємець не здійснював з 01.01.2017 та згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2023 за кодом 37 припинив діяльність 10.03.2020, запис № 1012015.

Також, позивач звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020.

Крім того, позивачем подано 15.06.2020 до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 річна) за 2020 рік (реєстраційний № 192190), за 2019 рік (реєстраційний № 192200), за 2018 рік (реєстраційний № 192204), за 2017 рік (реєстраційний № 192207).

Однак, під час моніторингу електронного державного сервісу «електронний кабінет платника», позивач дізнався про облік податковим органом в інтегрованій картці плагника (ІКП) позивача недоїмки з єдиного соціального внеску у загальній сумі 31371,56 грн.

Представником позивача, адвокатом Горщар С.В. було направлено відповідачу адвокатський запит № б/н від 04.07.2023 з проханням надати інформацію та копії документів, а саме: інформацію щодо підстав нарахування єдиного соціального внеску; інформацію про взятгя па облік податковими органами позивача як фізичну особу - підприємця; зворотній бік інтегрованої картки платника з єдиного соціального внеску з повним описом графи "Опис операції"; копії вимоги зі сплати недоїмки з єдиного внеску (або корінці до них) та докази їх надсилання на податкову адресу платника; інформацію щодо результатів розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про списання недоїмки з єдиного соціального внеску від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП), копію прийнятого за наслідками розгляду заяви рііпепия, докази його відправлення на адресу платника.

Відповіддю про розгляд адвокатського запиту № 56431/6/26-15-24-01-07-07 від 11.07.2023 повідомлено, що позивач перебував на обліку в податкових органах, як фізична особа-підприємець та, станом на дату надання відповіді, за даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71040000 (ІКП) обліковуються щоквартальні нарахування за 2017 рік - І квартал (січень-лютий) 2020 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць, на загальну суму 31371,56 грн, а саме: за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн; І - IV квартали 2018 року по термінах сплати: 19.04.2018 (2457,18 грн), 19.07.2018 (2457,18 грн), 19.10.2018 (2457,18 грн), 21.01.2019 (2457,18 грн); І-ІV квартали 2019 року по термінах сплати: 19.04.2019 (2754,18 грн), 19.07.2019 (2754,18 грн), 21.10.2019 (2754,18 грн), 20.01.2020 (2754,18 грн); І квартал (січень - лютий) 2020 року по термінах сплати: 21.04.2020 (2078,12 грн).

Також, повідомлено, що позивач звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою від 12.06.2020 № б/п (вх. від 12.06.2020) про списання заборгованості за період з 01.01.2017 по 12.06.2020. Однак, враховуючи те, що державна реєстрація припинення здійснена 10.03.2020, тобто до набрання чинності Закону № 592, Головне управління ДПС у м. Києві надало відмову платнику. Крім того, зазначено, що звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки подані, ОСОБА_1 15.06.2020 не пройшли всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб та податковим органом вважаються такими, що не подавалися, у зв`язку з чим, позивачем не виконано умови п. 9-15 розділу VIII Закону № 2464. До зазначеного листа додано копію листа від 18.06.2020 № 27816/ФОП/26-15-33-07-10, в якому викладена відмова у задоволенні вказаної заяви позивача.

Позивач вважає відмову відповідача про списання заборгованості но єдиному внеску за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020 протиправною, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VІ) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, Законом № 2464-VІ, визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VІ, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту І частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Водночас, 13.05.2020 Верховною радою України прийнято Закон України № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ).

При цьому, з пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ слідує, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 592-ІХ, цей Закон набирає чинності з 01 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

02.06.2020 року було опубліковано Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" 13 травня 2020 року № 592-IX (Закон № 592), пунктом 1 прикінцевих положень якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з положеннями пункту 5 розділу I Закону № 592, який набрав чинності з 03.06.2020 року, передбачено, внести до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" такі зміни, зокрема, у розділі VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнити пунктом 9-15 такого змісту:

"9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників":

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників"; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню".

Окрім цього, суд враховує, що Міністерство фінансів України листом від 26.08.2020 № 11220-16-62/26150, надало роз`яснення щодо порядку застосування дії пункту 9-15 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в якому вказало, що обов`язковою умовою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року є виконання вимог, встановлених пунктом 9-15 Закону № 2464, зокрема, подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності або заяви до податкового органу про зняття з обліку, та подання звітності з єдиного внеску. Враховуючи вищенаведене, дія пункту 9-15 Закону № 2464, поширюється на фізичних осіб-підприємців, які перебували в стані припинення до набрання чинності пунктом 5 розділу І Закону України від 13.05.2020 № 592.

З огляду на викладене, суд вважає, що підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску, є факт відсутності отриманого фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування доходу у період з 01.01.2017 року, своєчасне звернення до контролюючого органу з відповідною заявою, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності та подання звітності з єдиного внеску.

У даній справі, позивач зазначає, що, фактично, діяльність, як фізична особа-підприємець не здійснював з 01.01.2017 та згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2023 за кодом 37 припинив діяльність 10.03.2020, запис № 1012015. Також, звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020.

Тож, позивачем було подано заяву про списання боргу 12.06.2020, останнім дотримано вимогу подання протягом 90 календарних днів з 03 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, у відповідності до вимог Закону № 592, звернувся до відповідача із заявою про списання недоїмки з єдиного соціального внеску, нарахованих на ці суми недоїмки за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності зазначеного Закону.

Ураховуючи те, що заява подається у довільній формі (вимог не встановлено), у ній позивач пояснив, що за вказаний період він не отримував дохід (прибуток) від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та згідно частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 ним подано звітність з ЄСВ за 2017-2020 роки.

Проте, у оскаржуваній відмові податковим органом зазначено, що позивачем не було дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону № 2464, а саме, заява на припинення підприємницької діяльності була подана до 03.06.2020, а припинення відбулось 10.03.2020.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за наведеного вище правового регулювання, рішення про відмову у списанні заборгованості по ЄСВ приймається лише у двох випадках, якщо буде встановлено, що: платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом № 592; суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті.

У даному ж випадку, передбачених чинним законодавством підстав для відмови у списанні податкового боргу з єдиного соціального внеску позивачу в оскаржуваному рішенні контролюючим органом не наведено, а судом не встановлено.

Суд вважає, що зазначеними положеннями Закону встановлено кінцевий строк подання відповідних документів - не пізніше 90 календарних днів з 3 червня 2020 року, що не передбачає чіткий період (протягом 90 днів, починаючи з 03.06.2020), в межах якого вони можуть бути подані. Отже, законом не встановлено, що списання боргу зі сплати єдиного внеску застосовується тільки до осіб, які припинили підприємницьку діяльність після 03.06.2020.

На переконання суду, визначальним у даному спорі є те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримував дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", що є однією з підстав для відмови у списанні заборгованості. У частині посилань податкового органу на те, що у графах сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, проставлено суми, які є мінімальними величинами для нарахування ЄСВ при відсутності доходу.

Також, судом під час розгляду спору не встановлено, наявності у відповідача підстав для відмови у списанні за заявою позивача недоїмки з ЄСВ з підстав, що суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, адже сторонами не зазначено та не доведено, що заборгованість є погашеною.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено у задоволенні заяви позивача про списання сум недоїмки з єдиного внеску з посиланням на той факт, що заява про припинення підприємницької діяльності ним була подана до 03.06.2020.

Судом також враховуються висновки у подібних правовідносинах, викладені у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі № 320/8012/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023.

Висновки податкового органу про відмову позивачу у списанні суми недоїмки зі сплати ЄСВ, штрафних санкцій і пені, а саме, період перебування позивачем на загальній системі оподаткування без отримання доходу від підприємницької діяльності, не відповідає реальній меті державного регулювання даного виду відносин та є непослідовним у контексті Закону № 2464, який визначає об`єктом нарахування ЄСВ саме отриманий дохід.

Отже, відмова Головного управління ДПС у м. Києві за заявою ОСОБА_1 від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, є протиправною.

У частині посилань податкового органу на те, що подані позивачем звіти не пройшли всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб та податковим органом вважаються такими, що не подавалися слід зазначити про те, що відповідно до норм п. 15 розділу IІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, при прийнятті звіту, що подається особисто страхувальником або уповноваженою на це особою, відповідальна особа органу доходів і зборів зобов`язана візуально перевірити наявність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктом 6 цього розділу на паперових носіях. За відсутності зауважень відповідальна особа органу доходів і зборів, яка приймає звіт від страхувальника, реєструє звіт датою фактичного отримання органом доходів і зборів та обов`язково засвідчує власним підписом. На примірнику, що залишається у платника за його бажанням, проставляється штамп "ОТРИМАНО". Такий звіт вважається прийнятим. Цей факт засвідчують відповідні відмітки: штамп, дата реєстрації звіту та реєстраційний номер, з огляду на що, дані посилання відповідача є безпідставними, враховуючи наявність у матеріалах справи відповідні звіти із відмітками податкового органу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Водночас, у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, суд вважає, що прийняття такого рішення з наданням оцінки заяві платника податків та повноти доданих до неї документів, є дискреційними повноваженнями контролюючого органу, з огляду на що, суд вважає, що у даному випадку, задля захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про списання боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, з прийняттям рішення, з урахування висновків суду в даній справі а тому позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають частковому задоволенню, натомість, відповідачем під час розгляду даного спору, не було доведено правомірності відмови позивачу в списанні заборгованості по єдиному внеску, з посиланням на конкретну норму Закону, що передбачає підставу для такої відмови.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у м. Києві за заявою ОСОБА_1 від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2020 (вх. від 12.06.2020 № К/70878/ФОП) про списання боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, з прийняттям рішення, з урахування висновків суду у цій справі.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.01.2024.