Справа № 300/8513/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2024 р. справа № 300/8513/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Чуприни О.В.
секретаря судового засідання Савченко Н.В.,
представника відповідача не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", в інтересах якого діє представник за довіреністю адвокат Рибак Мар`яна Михайлівна, до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови ВП №65767978 від 17.03.2023 про арешт майна боржника, -
Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (надалі по тексту також - позивач, Дочірнє підприємство), в інтересах якого діє представник за довіреністю адвокат Рибак Мар`яна Михайлівна (надалі по тексту також представник позивача, адвокат), 11.12.2023 звернулася в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі по тексту також відповідач, державна виконавча служба, орган державної виконавчої служби, державний виконавець) про визнання протиправною і скасування постанови ВП №65767978 від 17.03.2023 про арешт майна боржника (надалі по тексту також - оскаржувана постанова).
Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконанні в Івано-Франківському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №65767978 по примусовому виконанні виконавчого листа №300/307/21, виданого 31.05.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом. В межах вказаного виконавчого провадження, 17.03.2023, заступником начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничним Богданом Ярославовичем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на всі майнові права боржника Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - в тому числі, але не виключно всі речові права відмінні від права власності, якими володіє боржник самостійно чи через утворені відокремлені підрозділи (філії): майнові права на майно, що буде створено у майбутньому, майнові права на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності.
За доводами позивача положення Закону України "Про виконавче провадження" не дають підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об`єкт. Адже приписи статті 18 коментованого Закону наділяють виконавця правом накладати арешт на рухоме майно, а також нерухоме майно: будівлю, іншу капітальну споруду, але не свідчать такою ж мірою про поширення цієї норми на арешт майнових прав, як речового права. Так само не вбачається однозначно й право виконавця накладати арешт на майнові (речові) права і з приписів статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки вона регулює питання арешту і вилучення тільки майна (коштів) боржника і не містить застереження, яке б дозволяло поширити цю норму на майнові (речові) права, як це зроблено, наприклад, у пункті 1 частини І статті 10 цього Закону, де законодавець прирівнює майно і майнові права, на що вказує словосполучення "майно (майнові права) боржника".
Крім того, позивач вважає, що накладення арешту на всі речові права відмінні від права власності, якими володіє Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" самостійно чи через утворені відокремлені підрозділи (філії): майнові права на майно, що буде створено у майбутньому, майнові права на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності, жодним чином не може призвести до задоволення вимог стягувана, позаяк це право не може бути реалізоване в порядку статті 61 цього Закону.
За наведених підстав позивач вважає постанову заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничного Богдана Ярославовича про арешт майна боржника від 17.03.2023 по виконавчому провадженню №65767978, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 15.12.2023 (а.с.10-11, 14-25), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 01.01.2024 (а.с.26-27), відкрито провадження у адміністративній справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України).
Судовий розгляд призначено на 10.01.2024 о 10:30 год. (а.с.26-27).
На виконання вимог ухвали суду від 01.01.2024, позивач надав витребувані докази, реєстрацію яких в суді здійснено 04.01.2023 (а.с.34-147).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" 05.01.2021 (а.с.148-152).
Обґрунтовуючи правомірність дій щодо винесення постанови №65767978 від 17.03.2023 про арешт майна боржника, відповідач зазначив, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Майнові права є об`єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Без арешту на майнові права а саме, арешту на користування надрами боржник у виконавчому провадженні може здійснити продаж такого спецдозволу, що в свою чергу порушить права стягувачів у виконавчих провадженнях, які перебувають на виконанні у відділі державної виконавчої служби. Крім того, майнові права на майно, що буде створено в майбутньому також можуть бути об`єктом обтяження. Таким чином, за доводами відповідача, арештованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник. В даному випадку оскаржуваною постановою накладено арешт саме на майнові права що належать боржнику. А тому дана постанова є законною та обґрунтованою, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за змістом підстав і аргументів, визначених в адміністративному позові.
Представник відповідача не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідач причини своєї неявки не пояснив, із клопотаннями про відкладення судового розгляду, чи розгляду справи без участі представника державної виконавчої служби до суду не звертався.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частини 3 статті 268, статті 287 КАС України).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши доводи і аргументи позовної заяви, відзиву на позов, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено такі обставини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №300/307/21 позов Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задоволено повністю (https://reestr.court.gov.ua/Review/96491599).

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (ідентифікаційний код юридичної особи 31790584), в дохід:

- державного бюджету податковий борг зі сплати податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2 934 070 (два мільйони дев`ятсот тридцять чотири тисячі сімдесят) гривень 76 копійки та податку на додану вартість в сумі 14 550 959 (чотирнадцять мільйонів п`ятсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 33 копійки;

- в дохід місцевого бюджету податковий борг з орендної плати за землю в сумі 195 058 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятдесят вісім) гривень 82 копійки.

Коментоване рішення набрало законної сили 25.05.2021 (https://reestr.court.gov.ua/Review/96491599).

31.05.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 22.04.2021 у справі №300/307/21 (а.с.103).

Головним державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.06.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65767978 щодо примусового виконання виконавчого листа №300/307/21, виданого 31.05.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом (а.с.101).

У подальшому, 17.03.2023 заступником начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничним Богданом Ярославовичем, з метою забезпечення виконання даного рішення та усунення можливостей здійснити відчуження будь-якого майна, що належить боржнику, винесено постанову про арешт майна боржника №65767978 (а.с.5).

Пунктом 1 коментованої постанови №65767978 від 17.03.2023, накладено арешт на всі майнові права боржника Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - в тому числі, але не виключно всі речові права відмінні від права власності, якими володіє боржник самостійно чи через утворені відокремлені підрозділи (філії): майнові права на майно, що буде створено у майбутньому, майнові права на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності.

Позивач як боржник у виконавчому провадженні ВП №65767978, вважаючи протиправною постанову №65767978 від 17.03.2023 про арешт майна боржника, звернувся з цим позовом до суду за захистом порушеного права, ставлячи вимогу про її скасування.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 за №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі по тексту також - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів/посадових осіб (надалі по тексту також - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (частина 1 статті 3 Закону №1404-VIII).

В силу вимог частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із Законом №1404-VIII, одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини 1 статті 10 Закону).

Як визначено частиною 1 статті 48 коментованого Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У стаття 61 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.

Згідно частини 5 статті 52 Закону №1404-VIII у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Статтею 56 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, 17.03.2023, заступником начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничним Богданом Ярославовичем винесено постанову про арешт майна боржника №65767978. Пунктом 1 коментованої постанови №65767978 від 17.03.2023, накладено арешт на всі майнові права боржника Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - в тому числі, але не виключно всі речові права відмінні від права власності, якими володіє боржник самостійно чи через утворені відокремлені підрозділи (філії): майнові права на майно, що буде створено у майбутньому, майнові права на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності.

Визначаючи наявність чи відсутність у державного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону №1404-VIII слід застосовувати у їх системному зв`язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення.

В аспекті порушених у адміністративному позові питань, слід відзначити, що визначення майнових прав міститься у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 за №2658-III (надалі по тексту Закон №2658-III).

Згідно із статтею 3 цього Закону майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.

Як визначено статтею 16 Кодексу України про надра спеціальний дозвіл на користування надрами надається за результатами аукціону (електронних торгів), а за наявності підстав, визначених частиною першою статті 162 цього Кодексу, - без проведення аукціону (електронних торгів).

За змістом частини 161 Кодексу надрокористувач, що має спеціальний дозвіл на користування надрами, може повністю або частково відчужувати права на користування надрами, надані йому спеціальним дозволом на користування надрами, іншій юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю шляхом укладення договору купівлі-продажу таких прав або вносити такі права як вклад до статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання, за умови що на таку юридичну особу чи фізичну особу - підприємця або суб`єкта господарювання не поширюються обмеження, встановлені частинами третьою - шостою статті 13 цього Кодексу. Надрокористувач також має право вносити права на користування надрами, надані йому спеціальним дозволом на користування надрами, як вклад у спільну діяльність.

З урахуванням вищевказаного, суд погоджується з доводами державного виконавця, що без арешту на майнові права а саме, арешту на користування надрами боржник у виконавчому провадженні може здійснити продаж такого спецдозволу, що в свою чергу порушить права стягувачів у виконавчих провадженнях, які перебувають на виконанні у державній виконавчій службі.

Водночас у відповідності до частини 1 статті 1 Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому" за №2518-IX від 15.08.2022 (надалі по тексту також Закон №2518-IX), власник спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості - фізична або юридична особа, за якою в установленому законом порядку зареєстровано спеціальне майнове право на майбутній об`єкт нерухомості.

Майбутній об`єкт нерухомості - передбачена проектною документацією на будівництво складова частина подільного об`єкта незавершеного будівництва, яка після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта стане самостійним об`єктом нерухомого майна (квартира, гаражний бокс, інше житлове або нежитлове приміщення, машиномісце тощо). Майбутні об`єкти нерухомості поділяються на майбутні об`єкти житлової нерухомості (квартира, інше житлове приміщення тощо) та майбутні об`єкти нежитлової нерухомості (гаражний бокс, інше нежитлове приміщення, машиномісце тощо).

Згідно частини 2 статті 3 Закону №2518-IX право власності на неподільний об`єкт незавершеного будівництва виникає відповідно до закону з моменту державної реєстрації такого права.

Державна реєстрація права власності здійснюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо одночасно дотримано такі вимоги:

1) наявність у замовника будівництва права власності/права користування земельною ділянкою, на якій споруджується відповідний об`єкт;

2) набуто право на виконання будівельних робіт;

3) проведено технічну інвентаризацію неподільного об`єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, враховуючи норми матеріального права, майнові права на майно, що буде створено в майбутньому можуть бути об`єктом обтяження.

Так статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу, звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Як уже відзначалось судом вище по тексту судового рішення, одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності.

Майнові права інтелектуальної власності є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України (надалі по тексту також ЦК України), відповідно до якої майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

В силу приписів статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до частини 3 статті 424 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

Цим пояснюється юридична допустимість звернення стягнення на майнові права інтелектуальної власності у виконавчому провадженні, адже звернення стягнення на майно це, по суті, його відчуження, що відбувається в особливому, встановленому законодавством порядку.

Таким чином, на майнові права інтелектуальної власності може звертатися стягнення у виконавчому провадженні, оскільки:

а) можуть бути оцінені у грошовому (вартісному) виразі;

б) є відчужуваними, перебувають у цивільному обороті та можуть бути предметом зобов`язальних та інших цивільних відносин.

Звернення стягнення на майнові права інтелектуальної власності боржника полягає в їх арешті та примусовій реалізації.

Важливо відзначити, що майнові права є об`єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи (стаття 177, 178 ЦК України).

Суд враховує, що застосування державним виконавцем наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" з метою вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

При цьому, під час виконання рішення суду арештованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник, а кошти, виручені від їх продажу, спрямувати на погашення вимог стягувача до боржника у виконавчому провадженні.

Окремо суд відзначає, що представник позивача жодним чином не пояснила в чому саме зміст порушення прав товариства, яким чином оскаржувана постанова порушує права користування чи використання "майновими правами на майно, що буде створено у майбутньому, майновими правами на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності".

Позивач не надав доказів, що на даний час вже виникли труднощі чи перешкоди в реалізації прав, за змістом їх опису в постанові, яка є предметом оскарження у даній справі.

Таким чином, суд вважає застосування державним виконавцем арешту всіх майнових прав боржника, як обмежувальний захід з метою усунення можливостей здійснити їх відчуження, таким що відповідає нормам Закону України "Про виконавче провадження" та спрямоване на виконання рішення суду.

Інші доводи позивача не спростовують встановленої правомірності дій державного виконавця по винесенню постанови про арешт майна боржника №65767978 від 17.03.2023, якою накладено арешт на всі майнові права боржника Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - в тому числі, але не виключно всі речові права відмінні від права власності, якими володіє боржник самостійно чи через утворені відокремлені підрозділи (філії): майнові права на майно, що буде створено у майбутньому, майнові права на майно, що не зареєстровано у встановленому порядку, права на користування надрами, права на використання об`єктів права інтелектуальної власності.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та у межах наданих йому повноважень, а тому відсутня протиправність в діях відповідача щодо винесення постанови про арешт майна боржника №65767978 від 17.03.2023.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 гривень згідно платіжної інструкції №405 від 08.12.2023 (а.с.3).

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягають стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його виготовлення в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (ідентифікаційний код юридичної особи 31790584), вул. Петрушевича, 1, м. Івано-Франківськ, 76018;

представник позивача адвокат Рибак Мар`яна Михайлівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Івано-Франківською міською радою адвокатів серії ІФ №о001528 від 14.05.2019, довіреність №81/01-ю-02 від 10.02.2023), м. Коломия, Івано-Франківська область, 78208;

відповідач Івано-Франківський відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ідентифікаційний код юридичної особи 35021710), вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Чуприна О.В.