Справа № 600/5046/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/5046/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шостого відділу Чернівецького територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Шостого відділу Чернівецького територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просить (дослівно):

- визнати рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яке оскаржується таким, що винесено незаконно, є протиправним, порушує конституційні права позивача;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 видати позивачеві довідку про відстрочку від призову за мобілізацією встановленого зразка, дану довідку направити поштою на адресу позивача, що вказана в позовній заяві;

- судові витрати (судовий збір та сплату витрат на правничу допомогу) покласти на відповідача по справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до посадових осіб відповідача із заявою, про надання останньому відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як громадянину, який втратив під час дії воєнного стану свого близького родича - батька.

Разом з тим, позивачеві листом повідомлено, про відмову у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, підставою відмови зазначено те, що останній за віком знаходиться на військовому обліку в ТЦК СП як призовник і відповідно - не є військовозобов`язаним, а тому на думку відповідача, на позивача не поширюється дія ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, останньому відмовлено у видачі довідки за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки на його думку в нього наявні підстави для звільнення від призову під час мобілізації та надання відповідної відстрочки в зв`язку зі смертю батька під час воєнного стану на військовій службі.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що у позивача відсутнє право на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки останній не являється суб`єктом оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того зазначив, що на звернення позивача відповідачем надано відповідь про те, що останній перебуває на військовому обліку призовників та про відсутність обставин щодо призову на строкову військову службу під час мобілізації, відтак вважає, що дії відповідача є правомірними та вчинені відповідно до вимог законодавства.

Окрім іншого, зверталась увагу суду на те, що рішення про надання чи відмову у наданні відстрочки призовнику приймає колегіальний орган Шостого відділу ЧР ТЦК та СП у вигляді призовної комісії, а не начальник відділу, як стверджує позивач. При цьому, звертав увагу суду на те, що під час дії воєнного стану такі комісії питання щодо надання відстрочок не розглядають.

Також, заперечив щодо позовних вимог з приводу видання довідки про відстрочку від призову за мобілізацією встановленого зразка, з огляду на те, що форми такої довідки не існує. Водночас наголосив на тому, нормативними актами чи керівними документами не затверджено форми довідки про відстрочку від призову за мобілізацією. А тому, на думку відповідача така вимога позивача є безпідставною.

Отже, на переконання відповідача заявлені вимоги є вираженням неналежного способу захисту позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Позивач звернувся до шостого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із наявністю у позивача батька, який загинув під час дії військового стану, на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

2. Листом Шостого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Чернівецької області від 12.07.2023 року № 6/2523 повідомлено позивача про те, що до закінчення дії воєнного стану позивач буде залишатись на військовому обліку призовників, а тому відсутні підстава щодо розгляду питання надання відстрочки від призову на військову службу по мобілізації відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаному.

3. Судом також досліджене сповіщення, про те, що ОСОБА_4 , під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню сил противника, отримав поранення несумісне з життям, а також свідоцтво про народження ОСОБА_1 , зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_4 , являється батьком позивача.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про правовий режим воєнного стану", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Указами Президента України, "Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок - 1487).

2. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

3. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві зазначає про те, що звернувся із заявою до відповідача, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що втратив під час воєнного стану близького родича - батька на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак відповідачем всупереч вимогам зазначеного вище Закону, відмовлено позивачі в оформленні такої відстрочки, з підстав, що останній не є суб`єктом на якого поширюється дія ст. 23 зазначеного вище Закону.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

4. Судом встановлено, що позивач звернувся до Шостого відділу Чернівецького РТЦК та СП із заявою в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема у зв`язку з тим, що не підлягають призову на військову службу під чає мобілізації на особливий період, чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Разом з тим, останньому надано відповідь, про відмову у наданні такої відстрочки, оскільки позивач не являється суб`єктом оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

При цьому, суд звертає увагу на те, що питання призову на строкову військову службу та на військову службу під час мобілізації регулюються окремими нормами законодавства.

Так, частина шоста статті 2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає перелік видів військової служби, серед яких, зокрема: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Частина дев`ята статті 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає перелік категорій громадян у сфері військового обліку, серед яких, зокрема: призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Частина перша статті 15 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Особи, які перебувають на військовому обліку призовників, визначені в пункті 1 частини першої статті 37 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо відстрочки від призову на строкову військову службу, слід зауважити, що такі правовідносини врегульовано вимогами статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Абзац 2 частини першої статті 39 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Особи, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, визначені в пункті 2 частини першої статті 37 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що:

- призовник і військовозобов`язаний - це різні категорії громадян у сфері військового обліку;

- строкова військова служба і військова служба за призовом під час мобілізації - це різні види військової служби. До строкової служби можуть бути призвані призовники, до військової служби за призовом під час мобілізації - військовозобов`язані;

- призовники можуть отримати відстрочку від строкової служби, військовозобов`язані - від служби за призовом під час мобілізації.

Водночас, суд наголошує на тому, що станом на час виникнення спірних у розглядуваній справі, в Україні діяв і діє воєнний стан, та оголошено загальну мобілізацію.

Згідно з вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за призовом під час мобілізації можуть бути призвані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (статті 20, 22 цього Закону).

При цьому, призов на строкову військову службу скасований Указами Президента України від 11 квітня 2022 року № 230/2022 та від 30 вересня 2022 року № 678/2022.

Крім того, у подальшому Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2678-IX «Про внесення зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо особливостей призову на строкову військову службу та діяльності призовних комісій під час дії воєнного стану» Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено статтею 18-1 такого змісту:

«Стаття 18-1. Особливості призову на строкову військову службу та діяльності призовних комісій під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться.

Під час дії воєнного стану призовні комісії утворюються для розгляду питань щодо:

- організації та проведення медичного огляду осіб, які перебувають на військовому обліку призовників та досягли 27-річного віку, взяття їх на військовий облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку;

- направлення призовників, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, для проходження випробувань та складання вступних іспитів або прийняття рішення про відмову в такому направленні».

При цьому, правове регулювання військового обов`язку, як вже зазначалося вище, здійснюється відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначається статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

5.Отже, проаналізувавши наведе вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що позивач не є військовозобов`язаним та не перебуває в запасі, а є призовником, приписаним до призовної дільниці Шостого відділу Чернівецького РТЦК та СП, а тому дії та рішення відповідача, які є предметом даного спору узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

6. При цьому, суд погоджується з аргументами відповідача з приводу того, що рішення про надання чи про відмову у наданні відстрочки призовнику приймає колегіальний орган Шостого відділу ЧРТЦК та СП у вигляді призовної комісії, а не начальник відділу. А, під час дії воєнного стану комісіями не розглядають питання щодо надання відстрочок.

7. Щодо позовної вимоги про видання довідки про відстрочку від призову за мобілізацією встановленого зразка суд також погоджується з аргументами відповідача в частині того, що нормативними актами не затверджено форми довідки про відстрочку від призову за мобілізацією. Відтак, заявлені вимоги позивача є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, останнім під час звернення до відповідача з метою отримання відстрочки від призову, не було дотримано вимог нормативних актів, які регулюють питання військового обліку, військового обов`язку і проходження військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Варто зауважити, що спосіб захисту - матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Наведена позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України судом враховуються під час застосування до спірних правовідносин.

8. Отже, гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права мас бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р.№3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суду об`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (в даному випадку бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/4406/16 та від 15.08.2019 р. у справі №1340/4630/18.

9. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам і відповідатиме вимогам Закону, щодо покладених на заявника обов`язків.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

З огляду на зазначене вище з урахуванням того, що позивач в розумінні спеціального законодавства є призовником та не перебуває у запасі, відтак і вимоги позивача до Шостого відділу РТЦК та СП є безпідставними та задоволенню не підлягають.

10. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шостого відділу Чернівецького територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Шостий відділ Чернівецького територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Самоврядування, 2, м. Заставна, Чернівецький район, Чернівецька область, 59400, ).

Суддя О.В. Боднарюк