Справа № 360/22/24
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 січня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/22/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., перевіривши матеріали адміністративного позову адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) № від 28.11.2017 на суму 80886,62 грн, рішення Головного управління ДФС у Луганській області № від 28.11.2017 на суму 12501,39 грн, рішення Головного управління ДФС у Луганській області № від 28.11.2017 на суму 170,00 грн.

За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

Перевіривши матеріали адміністративного позову, суд встановив таке.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Суд зазначає, що в позовній заяві у відомостях щодо позивача в частині її адреси місця проживання чи перебування вказано « НОМЕР_1 », що відповідає відомостям про реєстраційний номер облікової картки платника податків, що вказані в позові нижче. Тобто, позивачем двічі вказано в позовній заяві відомості про її реєстраційний номер облікової картки платника податків.

При цьому, відомості щодо місця проживання чи перебування позивача в позовній заяві не зазначено, що є порушенням вимог вищенаведених положень КАС України.

Також відповідно до пункту 3 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Позивачем в позовній заяві вказано, що позов не містить вимог майнового характеру.

Водночас зі змісту позовних вимог судом встановлено, що позивачем заявлено три вимоги майнового характеру, загальна ціна яких складає 93558,01 грн.

Отже, в порушення вимог наведених положень для оформлення позовної заяви в позовній заяві не зазначено ціну позову.

Відповідно до частини 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 грн.

Як вже зазначалось судом вище, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено три вимоги майнового характеру, ціна яких складає 93558,01 грн.

Тож, за подання даної позовної заяви ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, - 1211,20 грн.

Водночас суд зазначає, що позовну заяву подано в електронній формі через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (ЄСІТС) «Електронний суд».

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, з урахуванням наведеного, позивач за подання даної позовної заяви повинен був сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Оглядом матеріалів позовної заяви встановлено, що позивачем документ про сплату судового збору в сумі 968,96 грн до позовної заяви не доданий.

Разом з тим, до позовної заяви представником позивача додано клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування цього клопотання вказано, що згідно з відомостями ДПС від 10.03.2023 за 2022 рік позивач отримала загальний дохід у сумі 28226 грн, 5% із якого складає 1411,3 грн. Крім того, позивач самостійно виховує неповнолітню дитину, вимушена була у березні 2022 року виїхати за кордон, де не працює, і отримує гуманітарну допомогу від іноземної держави. Тому сплата судового збору у сумі 1211,2 грн, хоча формально і є меншою 5% доходу за 2022 рік, але для позивача є надмірним фінансовим навантаженням.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Положеннями пунктів 1, 3 частини 1 статті 8 Закону № 3674-VI визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо, зокрема: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити розмір судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Також слід зазначити, що норми частини 1 та 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 160/26929/21.

Суд зазначає, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні статей 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, для застосування судом положень частини 1 статті 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Верховний Суд в ухвалі від 07 лютого 2022 року у справі № 120/4764/21-а зазначив, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63-64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 25 жовтня 2022 року у справі № 640/10720/21.

Суд зазначає, що представник позивача, звертаючись із клопотанням про звільнення позивача від сплати судового збору, зокрема зазначив, що сплата судового збору є надмірним фінансовим навантаженням для позивача. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору до матеріалів позову не надано.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 20.04.2023 у справі № 990/13/23 вказала таке: «Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутне матеріальне становище скаржника, що відповідно унеможливлює здійснити оплату судових витрат.

Із доданих до апеляційної скарги виписки по картці/рахунку з АТ КБ «ПриватБанк» від 16 січня 2023 року № 6ЕABVG53DNE1TLO та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22 березня 2023 року № 0210-23-00229 за період з I по IV квартал 2022 року можна визначити, що скаржник не отримував доходів.

Проте цих документів не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан скаржника таким, щоб звільнити його від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у скаржника немає інших доходів».

Отже, з урахуванням вищенаведених висновків Великої Палати Верховного Суду суд зазначає, що для належного підтвердження майнового стану позивача (на підтвердження неможливості сплати судового збору) необхідно надати, зокрема, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованих доходів за три квартали 2023 року, інші відомості які б дійсно підтверджували скрутне матеріальне становище позивача.

Крім того, частиною шостою статті 161 КАС України регламентовано, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Частиною першою та другою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).

Судом встановлено, що в провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала справа № 812/111/18 за позовною заявою, поданою до суду 09.01.2018, між тими самими сторонами, про той самий предмет (предметом оскарження були ті ж самі вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення податкового органу), проте з інших підстав, що не заперечується та підтверджується позивачем в позовній заяві у справі № 360/22/24.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі № 812/111/18, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.08.2018 та постановою Верховного Суду від 09.02.2021 позивачу відмовлено у задоволені позову в повному обсязі, з урахуванням преюдиційної обставини щодо визнання протиправним та скасування наказу від 26.05.2017 № 322 про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки та визнання протиправними дій з проведення позапланової документальної невиїзної перевірки на підставі наказу від 26.05.2017 № 322 (постанова Луганського окружного адміністративного суду, ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду у справі справа № 812/821/17 від 26.05.2017).

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 01.04.2019 у справі № 752/21365/16-к скасовано ухвалу суду слідчого судді Голосіївського районного суду в м. Києві від 20.12.2016 на підставі якої проведено позапланову документальну невиїзну перевірку, через що позивач звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою у справі № 360/22/24.

Водночас, судом встановлено, що 26.04.2019 позивач зверталась до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд постанови у справі № 812/821/17 від 26.05.2017 за нововиявленими обставинами, - у зв`язку з скасуванням вищевказаної ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду в м. Києві від 20.12.2016 на підставі якої проведено позапланову документальну невиїзну перевірку.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 у справі № 812/821/17, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021, у задоволенні заяви про перегляд постанови у справі № 812/821/17 від 26.05.2017 за нововиявленими обставинами відмовлено.

Крім того судом встановлено, що 20.01.2022 та 14.11.2023 позивач зверталась до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд рішення суду у справі № 812/111/18 від 23.05.2018 за нововиявленими обставинами, а саме також у зв`язку з скасуванням вищевказаної ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду в м. Києві.

Першу заяву, що подана 20.01.2022 було повернуто ухвалою суду від 23.02.2022, у зв`язку з не усуненням недоліків такої заяви, щодо другої заяви від 14.11.2023 суд своєю ухвалою від 16.11.2023 відмовив у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з такою заявою.

Тобто, наведене свідчить про те, що з квітня 2019 року позивачу достеменно стало відомо про всі нові обставини, на які вона посилається у позові як на такі, що стали причиною звернення до суду з даною позовною заявою в цій справі.

При цьому, з цією позовною заявою у справі № 360/22/24 позивач звернулась до суду 04.01.2024, тобто з суттєвим пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а саме більш ніж через чотири роки з моменту, коли дізналась про порушення своїх прав, у зв`язку з виникненням нових обставин.

Окрім того, судом встановлено, що 22.07.2020 позивач зверталась до Луганського окружного адміністративного суду з аналогічною за змістом та за вимогами позовною заявою у справі № 360/2799/20.

Ухвалою суду від 27.07.2020 вищевказану позовну заяву було залишено без руху, зокрема, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. В подальшому суд своєю ухвалою від 27.08.2020 повернув позовну заяву позивачу, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Тобто, позивачу було відомо про пропуск нею строку звернення до суду з аналогічною позовною заявою, на підставі ухвали суду від 27.07.2020.

Проте, повторно позивач звертається з аналогічним позовом в цій справі № 360/22/24 більш ніж через три роки з моменту повернення вищевказаної позовної заяви у справі № 360/2799/20.

До позовної заяви позивачем не додано заяви про поновлення строку звернення до суду та безпосередньо в позовній заяві клопотань щодо поновлення строку звернення до суду також не заявлено.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зважаючи на вказане, позовну заяву подано без додержання вимог частини шостої статті 161, частини першої статті 123 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Суд зазначає, що недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви, оформленої у відповідності до статей 160, 161 КАС України, в якій вказати адресу місця проживання чи перебування позивача та ціну позову;

- доказів майнового стану позивача на підтвердження неможливості сплати судового збору або документа про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн, сплаченого за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у Луг.обл./МТГ м.Сєвєр/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37991110; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA4012499; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу - *; 101; ____ (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ____ (ПІБ позивача), Луганський окружний адміністративний суд;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення такого строку, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами поважності причин пропуску строку звернення.

Керуючись статтею 122, 123, 160, 161, 169, 241, 243, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішень залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений ухвалою.

Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті позивачем у строк, встановлений судом, позовна заява буде повернута позивачу.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО.М. Качанок