Справа № 420/20860/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 включно;

- зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у Південному Одеському територіальному управлінні Національної гвардії України. 08.11.2019 року позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

При цьому, при звільненні позивачу не була нарахована та не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Остаточний розрахунок з позивачем з виплати індексації грошового забезпечення проведено на виконання судового рішення у справі № 420/13379/21 28 липня 2023 року.

Виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідач відмовився. Тому за захистом своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.08.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України на посаді старшого інструктора (з водіння) бронегрупи групи спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України.

Згідно з витягом з наказу начальника Південного Одеського територіального управління національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.11.2019 року №247 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 старшого інструктора (з водіння) бронегрупи групи спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України, звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника Південного територіального управління Національної гвардії України від 01.11.2019 року №48 о/с у запас Збройних Сил України (у зв`язку із закінченням строку контракту), 08.11.2019 року та направлено на військовий облік до Подільського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області (а.с.24).

Під час звільнення з військової служби позивачу не здійснено нарахування та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2016 по 28.02.2018 року, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року по справі №420/3495/21, яке набрало законної сили 24.06.2021 року, зокрема, зобов`язано Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2016 по 28.02.2018 року включно.

Не погодившись з виплаченою на виконання вказаного судового рішення сумою індексації через неправильне застосування базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін, позивач вдруге звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року по справі №420/13379/21, яке набрало законної сили 20.02.2023 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Суд, зокрема, зобов`язав Південне Одеське територіального управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2016 року по 28.02.2018 року, з урахуванням виплаченої суми індексації, враховуючи базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення січень 2008 року.

На виконання вказаного рішення суду 14 червня 2023 року на особистий рахунок позивача Військовою частиною НОМЕР_1 перераховано 14446,60 грн., а 28 липня 2023 року - 37767,54 грн., що підтверджується копією банківського повідомлення про зарахування коштів 28.07.2023 року (а.с.34).

Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведений відповідачем 28.07.2023 року, проте виплатити за заявою позивача середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільнені відповідач відмовився, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення середнього заробітку за відповідний період затримки розрахунку при звільненні за період з 09.11.2019 по 28.07.2023, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані питання щодо порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні та відповідальності за таке порушення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, а саме 31.08.2018, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу частини, а саме: 08.11.2019, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду 26 червня 2019 року прийняла постанову в справі №761/9584/15-ц, у якій констатувала, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 в статтю 117 КЗпП України внесені зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 вказав, що у контексті цієї справи слід зауважити, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ. Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями. На дату звернення позивача до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ, і підлягала застосуванню.

Відповідно до матеріалів справи, 28.07.2023 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/13379/21 відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем, сплативши суму 37767,54 грн. Тобто, час затримки остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні зі служби включає період з 09.11.2019 (перший день затримки розрахунку) по 28.07.2023 (включно), що становить 1358 календарних днів.

19.07.2022 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Отже, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (28.07.2023) до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX. А відтак, хоча загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачем становить 1358 календарних днів, максимальний розмір середнього грошового забезпечення, який може бути виплачений позивачу за наявності підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, дорівнює середньому розміру грошового забезпечення позивача за шість місяців, що становить 183 календарних дні.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством.

Таким законодавством у даному випадку є Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 зі змінами (далі - Інструкція №200).

Відповідно до п.5 розділу І Інструкції № 200 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Отже, з наведеного положення Інструкції № 200 випливає, що середньоденне грошове забезпечення позивача має обраховуватися діленням грошового забезпечення за два місяці служби, що передували звільненню (вересень-жовтень 2019), на кількість календарних днів у цьому періоді (61 день).

Згідно з довідкою відповідача від 09.04.2021 № 36 про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за два останніх місяці перед звільненням зі служби позивачу нараховано: за вересень 2019 року - 17640,72 грн., за жовтень 2019 року 17640,72 грн.

Отже середньоденний заробіток позивача становить: 578,38 грн. ((17640,72 грн. + 17640,72 грн.)/61 день = 578,38 грн./день).

Наведений позивачем розрахунок середньоденного грошового забезпечення суд до уваги не бере, оскільки позивач розраховував його, виходячи з кількості робочих днів у періоді «вересень-жовтень 2019», що суперечить наведеним вище приписам Інструкції № 200.

Таким чином, розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням чинної редакції ст.117 КЗпП України, складає: 578,38 грн. * 183 дні = 105843,54 грн.

Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19, у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17, від 29 грудня 2020 року у справі № 520/11337/18.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивачу при звільненні виплачено грошове забезпечення за вісім днів листопада 2019 року у розмірі 7970,13 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових проблем за 2019 рік у розмірі 17434 грн., у червні 2021 року позивачу нараховано та сплачено на виконання судового рішення у справі № 420/3495/21 індексацію грошового забезпечення у розмірі 1507,83 грн., а в липні 2021 року 2995,38 грн. Надалі, на виконання рішення суду у справі № 420/13379/21 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення 14 червня 2023 року у розмірі 14446 грн. Вказане підтверджується виданою відповідачем довідкою про проведення індексації грошового забезпечення позивачу за період з 07.11.2016 по 28.02.2018 року (а.с.33).

Крім того, 28.07.2023 року на картковий рахунок позивача зарахована сума індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2016 по 28.02.2018 року у розмірі 37767,54 грн. (а.с.34). На відміну від попередніх сум індексації, що зазначені у довідці (а.с.33), та які є нарахованими сумами індексації, сума 37767,54 грн., яка зарахована на картковий рахунок позивача, є сумою, що сплачена позивачу після утримання військового збору 1,5%, а тому нарахованою сумою індексації, що сплачена 28.07.2023 року є сума 38342,68 грн. (37767,54 грн./ 98,5% * 100%).

Таким чином, загальна сума належних позивачу виплат при звільненні з військової служби є сума 82696,02 грн. (7970,13 грн. + 17434 грн.+ 1507,83 грн.+ 2995,38 грн.+ 14446 грн.+ 38342,68 грн. = 82696,02 грн.)

Сплачена позивачу 28.07.2023 року сума остаточного розрахунку при звільненні складає 38342,68 грн. (нарахована сума індексації).

Істотність частки невиплачених позивачу сум (співвідношення невиплачених після звільнення сум остаточного розрахунку в розмірі 38342,68 грн. в порівнянні із загальною сумою, яка підлягала виплаті позивачу на день звільнення з урахуванням рішень судів - 82696,02 грн.) становить 46,37 %.

При цьому, визначаючи невиплачену після звільнення суму в розмірі 38342,68 грн., суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.06.2023 року по справі № 560/11489/22, щодо строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за кожною з виплачених сум. Згідно висновків Верховного Суду після фактичного розрахунку за зобов`язаннями з виплати індексації грошового забезпечення (яке виплачувалося на виконання судового рішення у справі № 420/3495/21 двома частинами у червні 202 року на суму 1507,83 грн, потім у липні 2021 на суму 2995,38 грн, та надалі на виконання рішення суду у справі № 420/13379/21 14.06.2023 року на суму 14446 грн.) позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України, але реалізувати це право він міг протягом одного місяця з дня, відколи відбувся фактичний розрахунок за означеною складовою грошового забезпечення. Станом на 11.08.2023 року (дата звернення до суду з даним позовом) місячний строк для звернення до адміністративного суду з такими вимогами завершився.

За викладених обставин, з урахуванням ст.117 КЗпП України (в чинній на момент остаточного розрахунку редакції), постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року по справі №480/3105/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, суд дійшов висновку, що співрозмірною сумою середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача є сума в розмірі 49079,65 грн. (105843,54 грн.*46,37%).

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище доводів, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 включно підлягають задоволенню.

Щодо вибору способу захисту порушеного права позивача суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював концепцію ефективного правосуддя в контексті вибору ефективного способу захисту порушеного права, та зазначив, що КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження.

При цьому адміністративний суд, зберігаючи самостійність і незалежність, діє не відособлено, а разом із законодавчою та виконавчою гілкою влади, які приймають власні рішення (обов`язкові до виконання), а також володіють гарантованою Конституцією України власною незалежністю та компетентністю.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про застосування більш ефективного способу захисту порушеного права позивача у вигляді стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тому слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 у розмірі 49079,65 грн., з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

При цьому, у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не є ефективним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат позивачем не понесено, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: м. Одеса, 65059, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (по виплаті індексації грошового забезпечення) за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 включно.

Стягнути з Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні (по виплаті індексації грошового забезпечення) за період з 09.11.2019 по 28.07.2023 у розмірі 49079,65 грн.(сорок дев`ять тисяч сімдесят дев`ять гривень 65 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів